% 
Tab. LX. BISTRA PEPPARLINGEN. 
( Lactarius turpis Fries.) 
Fr. Epicr. p. 335. Monogr. Hymen. Su. II. p. 154. 
Denna art är närmast béslägtad med Skäggiga Pepparlin- 
gen (t. 28), men från densamma väsendtligen skild genom kort, 
tät, på ytan något klibbig, blekt olivfärgad fot. " Hatten är 
mycket köttig, i våt väderlek klibbig, mörkt olivfärgad eller 
grönbrun, ofta finluden, äldre flat, men yngre i kanten inrullad 
och gul-luden. Köttet är ovanligt fast, nästan hårdt. Skifvorna 
något nedlöpande på foten, mycket tunna och tätt sittande, 
bleka, utsippra liksom köttet en skarp, hvit mjölksaft. 
Arten är allmän, synnerligast i fuktiga löfskogar, och 
efter olika växtställen till storleken mycket föränderlig. Man 
finner stundom gamla hattar af en fots diameter. 
Utseendet bedrager ofta; manga svampar med inbjudande 
utseende äro ganska giftiga; Bistra .Pepparlingen ser åter af- 
skräekande ut och har derföre (äfvensom genom förvexling 
med Giftiga Brötlingen) länge räknats till giftiga arter (A. ne- 
cator P.); men efter Weinmann är den i Ryssland allmänt be- 
gagnad, och Baron Hisinger i Finland upptager den efter egen 
erfarenhet bland de som näringsmedel bästa och vigtigaste 
arter. Den klibbiga öfverhuden måste först afskalas och svam- 
pen derefter förvällas i kokande vatten, tills den brännande 
smaken utdragits. Derefter insaltas den, och före anrättningen 
later man den ligga någon tid i vatten för att utdraga saltet, 
h varefter den tillagas som Riskan och är ganska smakli°- och 
oskadlig. 
Tab. LX framställer svampen i naturlig storlek. Dock förekommer den 
olta större. 
Tab. LXI. BLEKA BRÖTLINGEN. 
{Lactarius pallidus Pers.) 
Fr. Epicr. p. 343. 
Af Brötlingarnas artrika afdelning bland Mjölkskiflingarna 
förtjenar näst Milda Brötlingen (t. 8) den Bleka Brötlingen 
företrädesvis uppmärksamhet. Den utmärker sig genom lösare 
kött, blek och yngre klibbig hatt, hvit, mild mjölksaft. Foten 
är nästan jemntjock, i början tät, äldre ihålig, 2 — 4 tum hög, 
1 tum och deröfver tjock, slät, glatt, blek. Hatten köttig, 
kullrig, men i midten nedtryckt, med inrullad glatt kant. 
Hattens färg alltid blek, stundom ljust köttfärgad, stundom 
lerfärgad. Skifvorna något nedlöpande, mycket tätt sittande, 
först hvita, sedermera af hattens färg. Mjölken hvit, oför- 
änderlig. 
I Södra Sveriges bokskogar är denna art allmän och före- 
kommer ofta i mängd. Den upptages vanligen bland ätliga 
Monogr. p. 169. 
arter, och att döma efter den råa svampens smak är den san- 
nolikt att räkna bland de bättre. Men synnerlig uppmärksam- 
het fordras att icke förvexla den med den Äckliga Pepparlin- 
gen (Lactarius insulsus), med hvilken den har stor likhet. Den 
senare skiljes dock ganska lätt genom skarp och äcklig smak, 
lifligare färg (mörkgul) med mörkare bälten på hatten och 
skifvornas oföränderligt hvita färg. Den anses, som de skarpa 
arterna i allmänhet, för giftig, men flera anledningar gifvas till 
den förmodan att det skarpa ämnet genom förvällning afsön- 
dras, hvarpå föregående art lemnar ett exempel. 
Tab. LXI framställer arten i naturlig storlek, men färgen är i friska till- 
ståndet vanligen något blekare. 
Tab. LXII. AKTA FN OSKTICKAN. 
(Polgporus fomentarius Fries. (L. pr. p.) 
Sy st. Myc. I. p. 374. Epicr. p. 465. 
Bland Tickorna, lätt kända af sina små rundade porer på 
'dtens undre sida, förekomma en mängd arter utan fot med 
' "a sidan fastväxta på gamla trädstammar, h varigenom hatten 
'kr half. Dessa äro tillika vanligen af torr, läderartad eller 
Mliård substans. Dessa senare äro mångåriga, och bildas på 
1 årligen ett nytt lager af porer, äfvensom i hattens kant, 
"otsvarande årsringarne på träden. Man kan derföre anse dem 
) Äldre författare jemförde dessa svampar vanligen med en llästliof. 
motsvara träd bland Svamparna. Af hithörande arter är Akta 
Fnösksvampen i ekonomiskt hänseende den vigtigaste. 
Denna svamp igenkännes lätt af sin halfva, dynlika hatt*), 
hvars yta är mycket hård, glatt, äldre grå, mycket ojemn af 
concentriska ringar, utmärkande den årliga tillväxten. I kanten 
och inuti är den mjuk, gulbrun eller rostfärgad; porerna på 
undre sidan äro mörkt kanelbruna, men yngre öfverdragna af 
10 
