35 
Tab. LVI. BREDA DISKSVAMPEN. 
( Discina perlata. Fries.) 
Äfven den häl- framställda arten hör till Murkel-svamparne, 
och inre fröredningen öfverensstämmer fullkomligt ined den 
allmänna Murklans. Men den skiljer sig lätt vid första an- 
blicken genom sin platta, utbredda disk, som har knappt märk- 
bar fot. Diskens yta är äfven slät, endast något vågig. Här- 
igenom och ännu mera genom sin upphöjda, i början tillslutna 
kant åtskiljer sig den Adriga Skälsvampen (Peziza venosa). 
Den Breda Disksvampen står dock Skålsvamparne vida 
närmare än öfriga arter i slägtet, som hafva en tydligen till- 
bakarullad kant. Den ursprungliga, af mig vid Femsjö i Små- 
land upptäckta och i Sj'st. Myc. II, p. 43 beskrifna Pez. (Di- 
scina ) perlata kan jag för närvarande icke skilja från den här 
framställda; kanten hos denna var från första början tilltryckt 
jorden, tinluddig och utbredde sig småningom allt mer; då hos 
Skålsvamparne kanten, som i början är sluten, från första stund 
är bestämd. Deremot kan jag icke med full visshet säga, huru 
förhållandet är hos den här afbildade formen. Den uppnår 
vanligen en bredd af 4 tum, är mycket bräcklig, på undre 
sidan blek, finluddig, på öfre brun. Foten är mycket kort, 
gropig, stundom nästan omärklig. 
Denna art insamlades samtidigt med föregående i Alsike- 
skogen i Maj 1863 i största mängd af Rob. Fries. Samti- 
digt insamlades den i Östergötland af II. von Post. Om den 
vid Femsjö i Småland af mig fordom tagna ä.r ofvan taladt. 
Anrättad befanns den till smak och godhet fullt jemförlig 
med Stenmurklan. 
Tab. LVI framställer Breda Disksvampen i nat. st. Origilialerna insam- 
lade i Alsike-skogen. 
Tab. LVII. HÖSTMUSSERONEN. 
(Agaricus (Tricholoma) personatus. Fr.) 
Fries St/st. Myc. 1, p. 50. Epicr. p. 40. 
Närvarande art tillhör samma naturliga grupp, som den 
läckra Musseronen Tab. IX, der dennas skiljemärken blifvit 
uppgifna). Nämnda grupp fördelas i Vår- och Höst.-inusseroner, 
af hvilka de förra som näringsmedel hafva ett öfvervägande 
värde, 
Allmänna Höstmusseronen har en tjock, tät, ofta lökfor- 
mig och på ytan finluden fot; hatten är mycket köttig, yngre 
kullrig, men äldre platt, slät, glatt ; i våt väderlek kännes den 
fuktig; kanten, som utskjuter utom skifvorna, är i början in- 
rullad och finluden eller liksom mjölig. Köttet är i början 
mycket, fast, men sedermera mjukare, svampaktigt (spongiöst), 
smutsigt hvitt. Skifvorna afrundade emot foten och nära fria 
från densamma, breda, mycket tätt sittande och lata ofta skilja 
sig från hatten. Färgen är mycket föränderlig; den förekom- 
mer med grå, hvit, men vanligen smutsigt violett hatt; skif- 
vorna äro mera beständigt blå, men blekna med åldern och 
Mifva smutsfärgade. Jag har äfven funnit den med hvita 
skifvor och blå fot. 
Arten framkommer i slutet af September och början af 
Oktober på gräsväxta fält, i löfskogar och gamla trädgårdar, 
ofta i stora massor. Hufvudformen med grå hatt kan icke 
förvexlas med någon annan art, men formen med violett hatt 
lätteligen med Ag. nudus, som har mycket tunnare hatt, men 
till sina egenskaper öfverensstämmer. 
Som näringsmedel stå båda dessa arter långt efter den 
äkta Musseronen: de kunna ätas, men för min del har jag icke 
funnit dem smakliga och för deras floccösa kött synas de vara 
mycket hårdsmälta. Jag skulle derföre icke här upptagit deim 
om man ej allmänt bland ätliga arter upptoge »Agaricus viola- 
ceus L.», hvarunder man förstår denna och ingalunda den äkta 
Linneanska, som nedanför skall framställas. 
Tab. LVII (Vamställer den vanligare formen af Höstmusseronen raed vio- 
lett hatt. 
