28 
Tab. XLH1. TIDIGA RÖRSOPPEN, 
(Boletus cestivalis Fhies.) 
Epicr. p- 422. 
Äfven denna art tillhör samma naturliga grupp som 
Ätliga Rörsoppen, men är i flera afseenden från densamma 
väl skild. Foten är lökformig, mycket tjock, upptill smalare, 
glatt, slät, helt gul, inuti äfven gul och nedtill rodnande. 
Hatten mycket köttig', kullrig, i kanten ofta bugtig, med slät, 
nästan glatt yta, till färgen blek, nästan hvit. Liksom före- 
gående art träffas den i torr väderlek fint sprickig, liksom 
giynig. Köttet är mjukt, nära ytan hvitt, nedtill gult, van- 
ligen oföränderligt. Pipornas lager är mindre skildt från fo- 
ten, än hos föregående arter; piporna små, helt och hållet gula. 
Är en af de sällsyntaste i slägtet, hittills endast funnen 
i Jönköpings-trakten och vid Raekeby i Westergötland; i Eng- 
land funnen af M:r Berkeley. Växer på gräsbevuxna fält 
och framkommer redan tidigt på sommaren. 
Oaktadt jag sjelf ej haft tillfälle att försöka denna art, 
tvekar jag icke att förorda den såsom ett sundt och födande 
näringsmedel. Jag har tillagt den det passande namnet B. 
cestivalis; ovisst är likväl om Paulet’s "Tubiporus cestivalis ” är 
samma art. 
Den enda art, som med Tidiga Rörsoppen möjligen skulle 
kunna förvexlas, är Tjockfotade Rörsoppen (B. pachypus) — 
som dock ej är giftig och genom sin röda nätådriga fot, för- 
utom andra kännetecken, redan vid första anblicken afviker. 
Tab. framställer arten tecknad efter naturen i Westergötland. 
Tab. XLIV. YPPIGA TICKAN. 
(Polyporus frondosus Fries.) 
Syst. Myc. 1, p. 354:. Epicr. p. 446. 
I Tickornas på ovanliga bildningar rika slägte intager 
denna art ett utmärkt rum. Den tillhör samma naturliga af- 
delning som den Tufviga, men är mera sammansatt af flera 
öfver hvarandra liggande hattar eller flikar, bildande mera 
regelbundna tufvor på en tydligare gemensam fot. Föröfrigt 
är den genom färg och andra kännemärken väl skild från 
denna och närmare beslägtad med den Greniga (P. umbellatus), 
hvilken är ännu mer förgrenad och har de små, trattlika hat- 
tarne försedda med tydlig fot under hattens midt. 
Närvarande art bildar tufvor af 1 fots bredd. De 
enskilda hattame eller snarare flikarne äro rundade, halfva 
(d. v. s. endast med ena kanten fästade vid den gemensamma 
foten), öfver hvarandra liggande och med hvarandra samman- 
växande, på ytan skrynkliga, i våt väderlek sotfärgade, i torka 
mera gråaktiga. Köttet är hvitt, något segt, längsefter trå- 
digt; foten och de små tunna porerna äfvenledes hvita. 
I Södra Sverige är arten mindre sällsynt i löfskogar, 
växande dels bland löf på jorden, dels på gamla trädstubbar, 
synnerligast af ek. I mellersta Sverige vet jag den endast 
funnen flera år å rad (1844 — 49) på Djurgården vid Stock- 
holm (nära Bellmans byst), men sednare åren är den derstä- 
des sökt förgäfves. 
Smaken är icke oangenäm, men lukten något unken. 
Denna försvinner dock genom röstning eller stekning, då 
svampen blir ganska smaklig. I Södra Europa är den mycket 
värderad och eftersökt. 
Den enda art, med hvilken denna kan förvexlas, är Jätte- 
Tickan (P. giganteus), hvilken är den största hittills kända 
svamp i verlden och några gånger blifvit funnen på bokstub- 
bar i Skåne och Småland. Fullt utväxt bildar den tufvor af 
ända till 4 fots bredd; de enskilda, halfva hattarne äro fots- 
breda, på ytan kriottriga, rödbruna. Såsom varande mera 
seg och äldre trädaktig är den icke ätlig. 
t’ ig. framställer arten i naturlig storlek, tecknad vid Femsjö i Småland. 
