27 
Tab. XLI. PURPURFÄRG ADE RÖRSOPPEN. 
( Boletus purpureus Fries.) 
Epic. p. 419. — i KrmJth. t. 37, /. 12 — 15. 
Af Rörsopp-slägtet hafva redan flera allmänna arter blif- 
fit framställda; men då detta slägte är såsom näringsmedel 
;anske det vigtigaste, förtjena äfven åtskilliga mera sällsynta 
jppmärksamhet. Vi upptaga af dessa här nedan trenne arter, 
if hvilka denna tillhör de giftigaste, de tvänne följande åter 
le läckraste. 
Den Purpurfärgade Rörsoppen står närmast den Lömska 
'B. luridus), från hvilken den skiljes genom sin högröda, ieke 
klibbiga hatt, sin gula med purpurfärgade ådror eller prickar 
beströdda fot och mindre blånande kött. Tvenne förändringar 
förekomma: en med ljusare, rosenfärgad hatt och en med 
purpurröd. — Då dessa arters skiljemärken endast heintas 
från färgen, är väl möjligt, att de bero af någon olika kemisk 
beskaffenhet hos växtstället. Kromholtz förenar denna med 
B. Satanas, en hittills i Sverige osedd art, från hvilken den 
mer synes afvika. 
Förekommer i löfskog, helst under lindar, mycket regn- 
fulla somrar. Den tillhör de s. k. meteoriska svamparne, som 
endast framträda vissa år, helst efter åskväder. 
Hvarken lukt eller smak förråda några menliga egen- 
skaper; likväl är den i hela Svamparnes klass en af de gif- 
tigaste. — Anmärkningsvärdt är, att flera de mest giftiga 
arter företrädesvis utmärka sig just genom sköna, lysande, 
vanligen högröda färger, t. ex. Allmänna Flugsvampen, många 
bland Krevdorna, Giftiga Brötlingen, åtskilliga Börsopp- arter 
o. s. v. 
Planclien föreställer arten i naturlig storlek, tecknad i Westergötland af 
framl. S. J. Lindgren. 
Tab. XLn. LÄCKRA RÖRSOPPEN. 
{Boletus impolitus Fries.) 
Epicr. p. 421. — B. sapidus Harzer. 
Närvarande art är närmast beslägtad med Ätliga Rör- 
toppen (t. XIII), men säkert och lätt skild genom sin bleka, 
småludna, ej nätådriga fot, sin finluddiga, äldre ojemna och 
(i torka) liksom gryniga hatt, hvilken är gulbrun. På foten 
förekommer stundom en röd färgskiftning straxt nedom pi- 
porna, som äro rent gula. Köttet är äfven gulnande. Öfver- 
ensstämmer för öfrigt till form och storlek med Ätliga Rör- 
toppen; endast foten är mindre uppsvälld. 
Denna art upptäcktes först 1836 vid Wårdsätra nära 
Upsala, hvarest den sedermera, äfvensom på några andra stäl- 
len i Upland, flera gånger samlats. Af Lindgren insamlades 
den i Degebergs-trakten i Westergötland, äfvensom af min 
son Robert 1861 vid Mariehof i Östergötland. Troligtvis är 
den mindre sällsynt än man förmodat, dock endast funnen i 
löf-, helst ek-skog. Äfven i England (Berkeley) och Tysk- 
land (Harzer m. fl.) är den iakttagen. Sannolikt tillhöra äf- 
ven B. retieulatus Sckaeef., och B. edulis Rostig, en äldre, ru- 
tigt söndersprucken form af denna art. — Närmast beslägtad 
är B. Obsonium, hvilken i Frankrike är högt värderad. Den 
afviker genom kägellik fot, mörkare hatt med skarp kant, 
kortare pipor. Då den äfven är funnen i Bökmen (Kromb. t. 
76 f. 12^14) och vid Stettin ( B . buxeus Rostk t. 36), kan 
man hoppas finna den äfven i Sverige. 
Den läckra Rörsoppen är ej blott jemförlig utan i sin 
smak t. o. m. öfverträffande den Ätliga, hvarför den förtjenar 
synnerlig uppmärksamhet. 
Fig. framställer arten tecknad efter exemplar från Östergötland. 
