Tab. XXXV. DRUF-FIN GERS V AMPEN. 
( Clavaria Botrytes Pers.) 
Fries Syst. Myc. 1, p 
Af Fingersvamparnes slägte ( Clavovia ) är i förra häftet 
afbildad en ätlig art; den nu framställda är ännu läckiaie och 
allmänt högt uppskattad som näringsmedel. Den skiljes lätt 
från den Höggula Fingersvampen genom en tjockare, vanligen 
oformlig bål, hvaremot grenarne .aro mera outbildade och ore- 
gelbundna, Lättast igenkännes den af sina i spetsen rödak- 
tiga grenar; färgen är för öfrigt blek, stundom blekröd, stun- 
dom gulaktig och någon gång alldeles hvit. Lukt ingen, men 
smaken äfven på den rå svampen angenäm. Hela svampen 
är mör och grenarne mycket spröda. 
I södra Sveriges bokskogar förekommer denna sköna art 
regnfulla somrar ofta i mängd; mycket torra har jag vanligen 
sökt den förgäfves. I mellersta Sverige är den sällsynt, dock 
funnen vid Upsala och i Södermanland. — Den äkta Druf-finger- 
svampen har kvitt fröstoft; då detta af en del författare upp- 
gifves gult, förekommer troligen en annan lika färgad art af 
. 472. Epicv. p. 571. 
detta slägte, förhållande sig till den äkta, som den Mörkgula 
fingersvampen till den Höggula. 
Denna art är, såsom redan blifvit anmärkt, en af de läck- 
raste. Den anrättas helst stufvad. Äfven rå kan den för- 
täras, och verkliga kännare föredraga t. o. m. detta sätt, ehuru 
det, i likhet med Ostron, fordras någon vana innan man före- 
drager dem i deras naturliga friskhet. 
I södra Sverige finnes en mycket skön art ( Clavaria ame- 
thystina) af högblå eller mörkt violett färg, men med mycket 
tunnare bål, längre och smalare grenar, hvilken äfven är ätlig, 
Öfriga arter af detta slägte äro dels för obetydliga att in- 
samla, dels för deras bittra smak förkastliga. 
Tab. XXXV framställer Svampen i naturlig storlek efter exempl. samlade 
i Småland vid Femsjö. 
Tab. XXXVI. HONUNGS-SKIFLINGEN. 
(Agaricus Armillaria melleus Vai-il.) 
Fries Syst. Myc. 1. 
, ♦' Närvarande art tillhör en mindre flock ( Armillaria ) af de 
genom livitt fröstoft utmärkta Skiflingarne, hvilken skiljer sig 
från Fjäll-skiflingarne genom foten, som sammanflyter med 
hatten eller omedelbart utbreder sig till hatt, då hos Fjäll- 
skiflingarne hatten är skild från foten och skifvorne alldeles 
fria från densamma. Från alla öfriga afdehiingar med hvitt 
fröstoft är nämnde flock skild genom tydlig ring på foten. 
Honungs-skiflingen skiljes mycket lätt från alla närbesläg- 
tade genom sin mörkt honungsgula färg, genom sin sega, 
tunna, i kanten strimmiga hatt, hvilken är fjällig af mörkare 
hårtofsar, sina pä foten nedlöpande, mindre tätt sittande skif- 
vor, från hvilka fälles ett ymnigt fröstoft, livaraf så väl skif- 
vorna som närstående hattar äldre synas beströdde med ett 
fint, hvitt mjöl. Foten är smutsfärgad, på ytan mycket fin- 
trådig och upptill försedd med en foten vidhäftad, utstående ring. 
Denna öfverallt allmänna, men mycket föränderliga art 
växer så väl på trädstammar och vid trädens rötter som på 
p. 30, Epicv. p. 22. 
jorden. I förra fallet växer den i stora tufvor, på jorden 
mera spridd. 
Hos alla Tyska Författare prisas denna, under namn af 
Hallimasch, som en förträfflig och till föda allmänt begagnad 
art. Så väl för dess seghet som bittra oangenäma smak har 
denna uppgift likväl alltid förekommit mig misstänkt. Jag är nu 
fullt förvissad, att nämnda uppgift hvilar på en förvexling med 
Agaricus mutabilis, och att närvarande art icke blott är oan- 
.vändbar, utan tillika giftig, enligt noggranna försök af Dr. 
Paulet. En hund, med hvilken han verkställde sina rön, dog efter 
dess förtärande. Tvärtemot den vackra orlofssedel arten er- 
hållit af Tyska författare, måste vi således varna för dess 
användande. 
Figuren föreställer arten i naturlig storlek. 
