18 
Tab. XXIII. GRYNIGA RÖRSOPPEN. 
(Boletus granulatus Linn.) 
Fries Sy st. Myc. 1, p. 387. Epicr. p. 410. 
Närbesläktad med föregående; äfven dennes hatt är be- 
klädd med lätt afflådd slemhinna, ehuru tunnare och mindre 
klibbif. Föröfrigt är den lätt skild genom fullkomlig saknad 
af ring pä foten, som är kort, fingrynig, icke nätådrig. Hat- 
ten är mindre kullrig, ieke dynlik, rostfärgad, äldre gulaktig. 
Hattens kött är blekgult. Piporna fastväxta, stundom nedlö- 
pande på foten, i mynningen små, runda, enkla, yngre gryniga. 
Närbeslägtad med föregående och till sina egenskaper med 
denna öfverensstärnmande är Bol. bovinus L. , men den skiljes lätt 
o-en om piporna, som äro större, kantiga, inuti sammansatta af 
mindre pipor, i kanten icke gryniga. 
Båda dessa arter äro likaledes mycket allmänna öfver 
hela landet, likväl så att de synas utesluta hvarandra. Bol. 
granulatus förekommer der alfven är tallmosand, B. bovinus 
åter der alfven är rullstensgrus. Således finnes i Småland vid 
Femsjö endast den senare; vid Upsala finnes denne i Norbysko- 
gen, den förra åter i Parken o. s. v. Bada dessa arter växa 
vanligen truppvis tillsammans, hvarigenom de afvika från öfriga 
arter af detta slägte. 
Båda dessa arters egenskaper och användande äro lika 
med den mörkgula Rörsoppens. Af dessa torde dock företrä- 
det böra lemnas åt den gryniga Börsoppen. 
Tab. XXIII framställer arten i naturlig storlek. 
Tab. XXIY. TUFVIGA TICKAN. 
(Polyporus confluens (Alb. Schw.) Fr.) 
Fries SijsI. Myc. 1, p. 355. Epicr. p. 447. — P. Artmidorus Len z. 
Redan i första häftet (s. 10 Tab. VIII) uppgåfvo vi slägtets ge- 
mensamma kännetecken. Den art, som nu framställes, är närmast 
beslägtad med Får-tickan (P. ovinus), ehuru så väl genom färg 
och yttre kännetecken, som smak och egenskaper från den- 
samma väsentligen skild. Båda äro väl i friska tillståndet 
köttiga, med fast kött, men Får-tickan är mera spröd, den tuf- 
viga Tiekan åter inera seg och äldre tillhårdnad. Smaken, 
som hos Får-tickan är mild, är hos närvarande art något bit- 
ter, hvarföre jag icke funnit den smaklig rå, såsom D:r Lenz 
uppgifver. 
Tufviga Tiekan växer i t-ufvor, ofta af en betydlig stor- 
lek, bestående af dera, mycket, oregelbundna och liksom sam- 
manflytande hattar, med kort eller ingen fot. Öfre ytan är 
glatt, slät (endast i torr väderlek sönderspricker den i rutor), 
till färgen föränderlig mellan tegelröd och mörkgul. Porerna 
på undre sidan små, fastväxta vid hatten, hvitaktiga. 
Arten förekommer på jorden i bergiga barrskogar i stor 
mängd, f. ex. Upland, Södermanland, men i vestra provinserna 
har jag aldrig sett den. Det var den om svamparnes använ- 
dande så högt förtjente D:r Lenz, som först införde den bland 
de ätliga svamparnes antal och högt uppskattar densamma. 
Mig har den likväl förekommit mindre smaklig, troligen af 
obekantskap med dess rätta beredning. Jag förmodar, att den 
bittra smaken bör under röstning försvinna. Den bör derföre 
närmare pröfvas, då den genom sitt rikliga förekommande kan 
blifva af stor vigt. Giftig är den icke. 
Mesta likhet med föregående art har den föränderliga Tic- 
kan (P. varius), men den växer endast på träd, blir äldre 
trädhård, har nedtill svart fot o. s. v. 
Tab. XXIV föreställer svampen sä väl i yngre som äldre tillstånd. 
