17 
Tab. XXI. SKABPA KREMLAN.*) 
( Russula emetica Fr.) 
Fries Syst. Myc. 1, p. 56. Epicr. p, 351 . 
Kremlorna ( Russula! ) utgöra en mycket naturlig, lätt igen- 
kärilig och i våra skogar ytterst allmän grupp bland Skifsvam- 
parna; inen det är mycket svårt, utan att begagna mikrosko- 
piska, för allmänheten obrukbara, uppgifva deras skiljemärken. 
De närma sig mest Pepparlingarne, men sakna alltid dessas 
mjölksaft. Skifvorna, som hafva ett mellanslag af hattens sub- 
stans, äro ovanligt spröda och vanligen lika långa, utan talrika 
kortare inblandade emot kanten. Alla sakna ring eller spår 
till hylle; foten inuti mjuk med lösare väfnad. Hatten köttig, 
tner eller mindre nedtryckt i midten. 
Bland Kremlorna finnas några ätliga arter, men äfven 
många giftiga och misstänkta, och, då deras säkra åtskiljande 
är synnerligen svårt, varnar man heldre för, än förordar deras 
användande. Slägtets kännedom är likväl af vigt, så väl för 
dess ymniga förekomst, som giftiga arters utbjudande till salu, 
hvilket jag haft tillfälle se i Stockholm. 
Till de giftigaste arterna hör den här afbildade Skarpa 
Kremlan, hvilken renast framställer slägtets karakter, ehuru 
mindre allmän än en del andra arter. Den är mycket spröd, 
alla skifvorna äro lika långa och alldeles snöhvita (ej gulnan- 
de); hatten är högröd (äldre urblekt), i kanten strimmig, be- 
täckt af en i våt väderlek lätt afskild slemaktig hinna. Frö- 
stoftet hvitt. Smaken är skarp och brännande. Den växer 
vanligen bland mossa på fuktiga ställen i skogarne. 
Den äckliga Kremlan (R. integra) är med föregående nära 
beslägtad, men är mindre skarp, i början till och med mild, 
skifvorna öfvergå till gult och blifva äldre af det gulaktiga 
fröstoftet mjöliga. Den är mycket misstänkt. — Den karmosin- 
röda (R. rubra) och stinkande Kremlan (R. foetens) skola i fort- 
sättningen afbildas, såsom synnerligen giftiga, innan vi våga 
upptaga några af de säkert oskadliga. 
Tab. XXI föreställer svaiupen i naturlig storlek. 
Tab. XXII. MÖRKGULA RORSOPPEN. 
(Boletus luteus Linn.) 
Fries Syst. Myc. 1. p. 
Trenne arter af Rörsoppar äro redan afbildade och släg- 
tets kännemärken uppgifna. Denna och följande tillhöra likväl 
en annan afdelning af slägtet, hvilken från alla andra afviker 
genom en seg slemhinna, som betäcker hatten och lätt låter 
aflösa sig. De äro derföre i våt väderlek mycket slemmiga. 
Fröstoftet är mer eller mindre oekragult. 
Mörkgula Rörsoppen skiljes mycket lätt genom sin ring 
på foten, hvilken på de yngre är tillika fästad vid hattens 
kant, och således helt och hållet betäcker det yngre fruktla- 
gret. Foten är för öfrigt jemntjoek, upptill fint grynig men 
icke nätådrig, till färgen blekare än hatten och fruktlagret. 
Ringen är hvit, med brunaktig anstrykning. Hatten är myc- 
ket köttig, kullrig eller dynlik, yngre betäckt af en tjock, 
brun slemhinna, som med åldern likväl upplöses och försvin- 
ner, då hatten blir mera gul med smutsiga fläckar. Köttet 
mjukt, nästan hvitt. Pipornas lager är jemnt fastväxt vid fo- 
ten, gult, ined små runda öppningar (porer). — En med denna 
närbeslägtad art är den gullgula Rörsoppen (B. elegans), som 
386. Epicr. p. 40.9. 
är mycket vackrare, liar renare höggul färg, gult kött o. s. v. 
Den är isynnerhet märkvärdig derigenotn, att den först under 
senare årtionden blifvit införd hos oss, har sedan mycket spridt 
sig, men förekommer endast i närheten af Lärkträd. 
Den mörkgula Rörsoppen är en af våra allmännaste och 
ymnigast förekommande svamparter öfver hela riket, äfven i 
Lappland, hela eftersoinmaren och hösten. Den växer på mera 
öppna ställen, vid vägar o. s. v., helst i barrskogar. 
Genom sin ymnighet och lätthet att i stor mängd insamla 
är mörkgula Rörsoppen en af de vigtigare arter. Det är före- 
trädesvis denna art, som användes af landtfolket i Ryssland, 
Böhmen o. s. v. Dervid bör likväl noga iakttagas, att sa väl 
hattens slemhinna först affläs, som pipornas lager på undre si- 
dan bortrensas. Smaken är tnild, men lös och slemmig, hvar- 
före den före anrättningen något torkas. Ehuru icke tillhö- 
rande de läckrare arterna är den en af de mest födande. 
Tab. XXII föreställer svampen i naturlig storlek. 
') Namnet är bildadt efter det Tyska Krcmliny. 
