15 
Tab. XVII. KRUSIGA BL OMKÅLS-S VAMPEN. 
( Sparassis crispa Fuies.) 
Syst. Myc. 1, p. 464. Epicr. p. 570. 
Detta slägte, som först i Systema Mycologicum blef ur- 
skildt, är ett af de utmärktaste och mest egendomliga i svam- 
parnas hela klass. Det har ingen hatt. utan från en gemen- 
sam bas förgrenar det sig till en oräknelig mängd tunna, platta, 
jemte hvarandra liggande skifvor, som här och der samman- 
växa med hvarandra. Det mest egendomliga är likväl, att frö- 
redningen utbildas på båda sidorna af dessa skifvor, hvilka 
således till sin bildning äro likartade med lamellerna på Skif- 
lingarne. 
Af detta slägte förekomma tvenne närförvandta arter, af 
hvilka den här afbildade Krusiga Blomkåls-svampen är den 
allmännaste. Den utmärker sig genom större grenighet, hvars 
skifvor äro mera intrasslade och gallerlikt med hvarandra sam- 
manväxta (anastomosera); i spetsen äro de vanligen krusiga 
och nedböjda. Den växer för öfrigt mera på höjden, har ofta 
tydlig fot och uppnår storleken af ett kålhufvud. Den före- 
kommer uti barrskogar, helst nära gamla trädrötter, sällan 
mera än två, tre tufvor tillsammans, men är så stor, att en 
enda kan blifva tillräcklig för en mindre familj. 
Den andra arten, Sparassis laminosa, eller Skifviga Blom- 
kåls-svampen, är blott en gång hos oss funnen bland spånor 
af Ek i Skåne. Den växer mera utbredd och mindre på höj- 
den, har aldrig fot, skifvorna ligga raka jemte hvarandra, ehuru 
äfven denna arts sammanväxa och slutas i en rak, helbräddad 
spets. 
Båda arterna äro hvita, äldre något gulnande, färska spröda, 
men torkade eller kokta blifva de något sega. Smaken af den 
rå svampen är mild och angenäm. Äfven lukten egendomlig 
och inbjudande. Som födoämne räknas de med skäl till de 
mest sunda, närande och välsmakande. De stufvas vanligen 
jemte kötträtter och kunna äfven förtäras råa. 
Som de med ingen annan svamp hafva någon yttre lik- 
het, kunna de icke med någon förvexlas. I naturlig förvandt- 
skap komma de greniga Fingersvampame (Clavarite) närmast, 
hvilka i det följande skola afbildas. 
Tabellen framställer ett större exemplar af den krusiga Blorakäls-svampen 
i naturlig storlek. 
Tab. XVIII. MILDA FJÄLL-SKIFLINGEN. 
{Agaricus Lepiota excoriatus Schaeff.) 
Fries Syst. Mys. 1. p. 21. Epicr. p. 12. 
Redan under Stolta Fjäll-skiflingen hafva vi uppgift it Fjäll- 
skifiingarnes skiljemärken. Med ofvannämnda art är den Milda 
Fjäll-skiflingen nära förvandt. Båda ega en fast, broskartad 
ring kring foten, som i början är fästad vid hattens kant, men 
sedermera lossnar, så att den kan föras upp ocli ned på foten 
utan att sönderslitas. Men närvarande art åtskiljes likväl lätt 
genom mindre storlek, kortare och ofläckad, nedtill knappt 
uppsvälld fot och i synnerhet; genom hattens tunna beklädnad, 
hvars yta är hvit, vanligen slät, silkesluden eller spricker sön- 
der i föga märkbara fjäll. Skifvorna likna alldeles den Stolta 
Fjäll-skiflingens, men äro något mindre aflägsnade från foten. 
Milda Fjäll-skiflingen växer i början af hösten på öppna, 
gräsväxta fält, i vissa trakter ymnig, men sparsamt i magrare 
bergstrakter. Den är utan lukt, har mild smak; dess egen- 
skaper och användande äro alldeles lika med den Stoltas. Den 
eger till och med företräde för denna, genom sitt mindre 
mjuka (floccösa) kött. Foten, såsom seg, måste äfven hos denna 
förkastas. 
En annan art af Fjäll-skiflingarnes flock, den Fnasiga (A. 
L. naucinus) liknar mycket föregående art, men den är vä- 
sentligen skild genom tunn, foten vidfästad hängande ring och 
tätt intill foten nående lameller, hvilka äldre stöta i röclt. Den 
upptäcktes först på Skånes öppna fält, är sedermera funnen 
vid Stockholm, Tvetaberg i Södermanland in. fl. st. Enligt 
Herr Brukspatron Tam® försök är den i godhet fullt jemför- 
lig med Champighoner. 
Tab. XVIII föreställer svampen i naturlig storlek jemte genomsnitt. 
