13 
Tab. xm. ÄTLIGA RÖRSOPPEN. 
(Boletus edulis. Bull.) 
Fries Syst. Myc. 1. p. 392, Epicr. p. 420. 
Efter att hafva framställt den giftigaste arten i Rörsopps- 
slägtet, hvars skiljemärken under föregående blifvit uppgifna, 
öfvergå vi till en något snarlik art, som tillhör de mest sunda, 
välsmakliga oeh födande, utomlands känd och högt värderad 
under namn af pied de boeuf. 
Den ätliga Börsoppen urskiljes lätt från alla genom sin 
tjocka, dynlika, släta, glatta, icke klibbiga, vanligen bruna hatt, 
sitt hvita i luftens beröring oföränderliga kött, sin mycket 
tjocka bleka fot med nätformiga ådror samt i början hvita, 
sedan gula porer, förenade till ett lager, som rundt kring foten 
lemnar en fördjupning, så att det ej är fastväxt med den- 
samma. Fröstoftet är gult, smaken mild och angenäm. 
Den ätliga Börsoppen växer öfver hela landet både i barr- 
ock löfskogar, vanligen i Augusti månad. Stundom växer den 
truppvis, oftast likväl spridd. Som den har en utmärkt köttig 
hatt och den mycket tjocka, yngre lökformiga foten tillika är 
användbar, så att endast porernas lager bortrensas, äro redan 
4 — 5 stånd tillräckliga för en anrättning. Den kan användas 
både färsk och insyltad, alldeles som Champignoner; i min och 
fleras smak är den att föredraga framför dessa. Den tillredes 
dels stekt, dels stufvad i ragouter o. s. v.; äfven rå kan den 
förtäras. Det är att beklaga, att de fattiga folkklasserna ej 
förstå att använda ett så lätt, utan all kostnad tillgängligt, 
födoämne. Arten har hos oss äfven med framgång blifvit od- 
lad i likhet med Champignoner. Ragouten af denna svamp 
var en af H. M. Konung Carl Johans favorit-rätter, fast väl 
ingen torpare i Sverige f. n. anser sig så arm, att han skulle 
vilja förtära densamma. 
Af denna art förekommer mera sällsynt en förändring 
med hvit hatt, hvilken på lika sätt användes, äfvensom en 
mycket närbeslägtad art, Tyskarnes Königs-pilz (Boletus regius 
Krombholtz), hvilken utmärker sig tillika genom sin skönhet 
med rosenfärgad hatt. Den är hittills hos oss funnen på Råda- 
ås i W estergöthland af framl. S. J. Lindgren, som tecknat den 
vackra planch deraf, som förvaras i Kongl. Vet. Akad. dyrbara 
samling. Några andra närbeslägtade arter skola i det följande 
afbildas och beskrifvas. 
Tabellen framställer svampen i naturlig storlek. 
Tab. XIV. STRÄFVA RÖRSOPPEN. 
(Boletus scaber. (Bull.) Fries.) 
Fries Syst. Myc. 1. p . 393, Epicr. p. 424. 
Af samma slägte med föregående framställa vi här en art, 
som hvarken är giftig eller kan räknas till läckerheter, men 
likväl är sund och födande — och som vi anse för de fattigare 
för en af de aldra vigtigasté, emedan den af alla svampar är 
den snart sagdt allmännast och ymnigast förekommande under 
hela sommaren och hösten. 
Den Sträfva Börsoppen skiljes lätt från alla öfriga arter 
genom sin uppåt afsmalnande fot, som är mycket skroflig eller 
sträf af upphöjda vårtor eller tilltryckta fjäll, sin kullriga, van- 
ligen glatta och i regnväder något klibbiga hatt; dock utan 
den slemhinna, som hos flera andra betäcker densamma, och 
framför allt af dess hvita porer, som äldre blifva smutsfärgade 
af det rostbruna fröstoftet, hvilket icke återfinnes hos någon 
annan art. Porernas lager är tillika mera kullrigt än någon 
annan arts, med en djup försänkning rundt kring foten. 
Hattens färg hos denna art är mycket föränderlig, vanli- 
gen grå eller brun, men äfven helt hvit med grön anstrykning, 
gulaktig, nästan svart o. s. v. En mera utmärkt underart (B. 
versipellis) har rödbrun hatt, som alltid är finluddig, äldre fjäl- 
bg, med en tydlig hinna, svarande mot andra arters ring, kring 
de yngres hattkant. Den är till substansen äfven fastare och 
har fotens fjäll vanligen röda. Ehuru den otvifvelaktigt sam- 
manflyter med den vanliga, har den så utmärkta karakterer 
och eget utseende, att den vanligen upptages som egen art, 
helst den flerastädes eger eget namn i Tyska folkspråket: 
Botterbulz. I Syst. Myc. förenades de af mig, men Krombholtz 
och senare författare hafva ånyo åtskilt dem. 
Arten förekommer, som redan nämndt är, öfver hela riket, 
i synnerhet i bergs- och skogstrakter och går högt uppå fjällen 
ofvan trädgränsen. Den insamlas derföre med lätthet i stor 
mängd, men angripes lätt af insekt-larver. 
' Ehuru sund och födande, har denna art för den ovande 
en något sträf eller grof smak i jemnförelse med den före- 
gående. Den kan derföre icke räknas till läckerheter, men för 
fattigare folkklasserna erbjuder den hela sommaren ett ymnigt 
födoämne, ojemförligt bättre än. andra så kallade nödbröds- 
ämnen. En af mina vänner, Mag. C. P. Laestadius, som som- 
maren 1858 vistades i Torneå Lappmarks obygder, beredde af 
denna art, kokad tillsammans med Renkött, en anrättning, som 
under en längre tid utgjorde hans lmfvudsakliga näringsämne. 
