11 
Tab. IX. LÄCKRA MUSSERONEN *). 
(Agaricus Tncholoma gambosus. Fries.) 
Fries Syst. Myc. 1. p. 50, Epicr. p. 43. 
Musseronernas flock (Tncholoma) innefattar icke blott de 
talrikaste utan tillika de mest utmärkta och vackra former. I 
Sverige äro icke mindre än 80 väl skilda arter deraf funna. 
De skiljas från alla öfriga ikiflingar genom hvitt fröstoft, köttig, 
vanligen kullrig, hatt och fot och säkrast genom en liten in- 
skärning vid lamellernas anhäftning vid foten, hvarföre de icke 
med en jemnt afsmalnande spets nedlöpa på denna. Ring sak- 
nas alltid; men spår till hylle erbjuder ofta ett glest ludd på 
hattens kant eller foten. Alla hithörande arter växa på jorden. 
De flesta stora och utmärkta artema af denna flock äro 
ännu till sina egenskaper okände, ehuru flera genom sin köttiga 
hatt och ymniga förekomst synas böra blifva af stor vigt. 
Några med egendomlig stinkande lukt, Säp-Musseronen (Aga- 
ricus saponaceus), Svafvelfärgade Musseronen (Agar. sulfureus) 
och dess förvandter, äro bestämdt skadlige och oanvändbara. 
Deremot rekommenderas till undersökning de större arterna 
med lukt af nymalet mjöl. De i alla afseenden utmärktaste 
äro de äkta och egentliga Musseronema, hvilka, utom nämnde 
lukt, afvika från alla öfriga genom sitt framträdande vårtiden 
(de öfrige tillhöra företrädesvis senhösten); genom fullkomligt 
slät och glatt, ehuru äldre vanligen sprickig eller fläckad hatt; 
genom tunna lameller och sitt hvita, mjuka kött. 
Den Läckra Musseronen, som här afbildas, är en stor art, 
med tjock och tät fot, som i toppen är finluden; hatten, mycket 
köttig, öfvergår från hvit till gult, ofta fläckig och sprucken, 
uppnående stundom ett q varters bredd och deröfver; skifvorne 
mycket tunna, tätt sittande, hvitgula, på midten bredast. Sma- 
ken. mild; lukten angenäm. 
Denna art urskildes först den 6 Juni 1816 vid Limhamn 
i Skåne, der den växte i stora tufvor eller ringar och benäm- 
des Hästhofvar, Hofsvamp, sannolikt af hattens form. Den 
fans sedermera vid Lund och flerastädes på Skånska slätten 
och är i senare tider funnen vid Tvetaberg i Södermanland, 
vid Carlberg, Haga m. fl. st. i Stockholmstrakten, samt före- 
kommer troligen i de flesta slättlands provin cer. 
Med flera närbeslägtade arter af de Åkta Musseronernas 
grupp är den lätt att förvexla, men som dessa hafva alldeles 
samma goda egenskaper är detta fullkomligt likgiltigt- Der- 
emot måste den noga skiljas från den Falska Musseronen (Ag. 
albus); men den är en höstsvamp, fullkomligt hvit eller endast 
gulnande på hatten, af mera seg, elastisk substans och har 
bitter smak. Den kan icke användas såsom näringsmedel. 
Alla äkta Musseroner äro synnerligen välsmakande och 
närande; i alla afseenden jemförliga med, om ej öfverträffande, 
Champignonerna. De användas och anrättas alldeles som dessa. 
Då så väl deras förekommande i vårt land som användande 
intill senare åren varit fullkomligen obekant, anse vi oss böra 
på det högsta rekommendera deras insamlande. De äro af 
destö större värde, som de ofta i stor mängd framkomma den 
årstid (från medlet af Maj till midsommaren), då andra ätliga 
arter vanligen saknas. 
Om denna arts egendomliga växesätt, ofta i fullkomliga 
kretsar eller länga hit och dit böjda linier, skola vi nedanföre 
tala vid beskrifningen af någon annan på samma sätt växande art. 
Tabellen föreställer svampen i naturlig storlek. 
Tab. X. MILDA BRÖTLINGEN. 
( Lactarius volemus. Fries,) 
Fries Syst. Myc. 1. p. 69, Epicr. p. 344. 
Under Akta Riskan hafva vi redan uppgifvit Mjölk-Skif- 
lingarnas kännemärken; det mest i ögonfallande är den mjölk- 
saft, som utflyter från de sårade skifvorne. De fördelas i trenne 
naturliga flockar, som hvardera erhållit eget namn i folksprå- 
ken, hvarföre vi bibehålla dessa. Riskorne skiljas genom sin 
brandgula mjölksaft; Pepparlingame och Brötlingarne hafva båda 
ursprungligen hvit mjölksaft, ehuru den hos olika arter i be- 
röring med luften öfvergår till gult, rödt eller violett. Peppar- 
lingarne skiljas derigenom, att lamellernas färg är oförän- 
derlig, och att dessa alltid förblifva bara, då lamellerna hos 
Brötlingarne skifta färg och äldre öfverdragas med ett fint puder. 
De båda här nedanför anförde arterna tillhöra Brötlingarne. 
Milda Brötlingen är den största och fastaste bland sina 
förvandter. Den igenkännes af sin tjocka, på ytan pudrade 
fot, som inuti är tät; sin tjocka, styfva men spröda hatt, 
som aldrig hvarken är klibbig eller luden i kanten; sina tätt- 
sittande, hvitgula skifvor och i synnerhet af sin ymniga mjölk- 
saft, som har en mild smak, närmast lik Mandelmjölk. Den 
förekommer under tvenne, temligen skarpt begränsade färg- 
förändringar, en med rödbrun hatt, den andra med gullgul. 
Foten får hos hvardera anstrykning af hattens färg. 
’) Af svårigheten att finna någon passande svensk benämning, hafva vi 
antagit den franska, i likhet med det allmänt kända Champignon på en grupp, 
ined hvilken de äkta Musseronema till sina egenskaper fullkomligt öfverens- 
Den Milda Brötlingen är en, synnerligast i medlersta 
Sverige, mycket sällsynt art och är derstädes endast den röd- 
bruna hittills funnen. I Smålands skogar förekommer mera 
allmänt den brandgula formen. Då den i Bayerns högre berg- 
skogar är ymnigast, förmodar jag, att förhållandet är lika hos oss. 
Namnet härledes af tyska ordet Brot, emedan den i Bayern 
m. fl. st. rå förtäres som bröd. Så förtärd har jag alltid fun- 
nit den, och synnerligast dess mjölksaft, smaklig. Den ringare 
tillgången har ej medgifvit närmare pröfva den; men att den 
är en af de mest värderade arter är säkert. Jag tvekar likväl 
icke att man flerastädes i landet skall finna den i mängd, hvil- 
ket vore en stor vinst. 
Åtskilliga andra arter af demia grupp, som med Milda 
Brötlingen hafva någon likhet och således möjligen kunna för- 
vexlas, äro alla mindre, af lösare byggnad, lamellerna mörkare, 
skiftande i rödt. Smaken, som hos en del till en början kän- 
nes mild, blir efteråt brämiande och äcklig. Dessa böra, som 
skadliga alltid förkastas. Den verkligen giftiga och ganska 
farliga Giftiga Brötlingen medföljer särskildt afbildad. 
Tabellen framställer den rödbruna förändringen i naturlig storlek. 
stämma. Men franska orden Mouceron och Champignon betyda äfven svamp i 
allmänhet; i inskränktare bemärkelse afser namnet Mouceron likväl endast de 
nedanför särskilda äkta Musseronerne. 
4 
