9 
4 
Tab. Y. ÄKTA CHAMPIGNONEN. 
(Ag. Psalliota campestris Linn.) 
Feies Epicr. p. 213. Monogr. p. 406. 
Denna art är så närbeslägtad med föregående, att den af 
fiera (äfven i System. Mycol.) med densamma förenas tiH en 
art. Den är dock lätt skild genom tät fot, enkel, ofta trasig 
ring, brunaktig och oftast småfjällig hatt, köttfärgade, äldre 
bruna skifvor. Köttet är mera saftigt än föregåendes och rod- 
nar genast efter brytning i beröring med luften. 
Den Akta Champignonen förekommer så väl på öppna 
fält som i skogar, men är mindre allmän än föregående. Dess 
användande är alldeles lika med dennas. Den anses tillika 
såsom saftigare, smakligare än densamma, ehuru vi icke kunnat 
finna någon väsendtlig skilnad. 
Utom ofvan anförda tvenne arter af Champignoner finnas 
ännu några mindre allmänt förekommande, hvilka vi icke an- 
sett nödigt särskildt upptaga, då de efter kännedomen af de 
allmännare lätt kunna urskiljas, och utomdess genom deras 
förvexling ingen skada är skedd. De äro: 
Den präktiga Champignonen (Ag. Augustus Fries) liknar 
till storlek den Stolta Fjäll-skijlingen ; foten är öfver qvarters- 
hög, alldeles tät och mycket fast; ringen mycket vid; på undre 
sidan Ijällig; hatten slät, brungul; skifvorna skilda från foten, 
först hvitaktiga, slutligen brunaktiga, men aldrig stötande i 
rödt. Den är hittills endast funnen i skogar vid Upsala. 
Den läckra Champignonen (A. cretaceus Fries) är helt och 
hållet hvit, och äfven skifvorna bibehålla denna färg tilldess 
svampen blir gammal, då de blifva bruna; foten är ihålig med 
vid, enkel ring, hatten merendels slät. Förekommer mest på 
skånska slätten ända fram i October. Den anses vara en af 
de mest smakliga. 
Skogs-Champignonen (Ag. silvaticus Scliaeff.) åter är onek- 
ligen den sämste bland dessa; den har en tunnare hatt med 
ulligt-småfjällig, rödbrun yta, smalare fot med tunn, lätt för- 
svinnande ring, smala, något i kanelbrunt stötande skifvor. 
Den växer i skogar, men temligen sällsynt. 
Tabellen framställer svampen i naturlig storlek och färg, jemte genom- 
skärning. 
Tab. VI. ALLMÄNNA RISKAN. 
(Latarius deliciosus Fr. Agaricus L.) 
Fries Sy st. Myc. p. 67 , Epicr. p. 341. 
Mjölk-skiflingarne (Lactarii), till hvilka Riskan, Pepperling, 
Brötling m. fl. utmärkta svamparter höra, skiljas lätt från alla 
Öfriga genom den färgade mjölksaft som utflyter, synnerligast 
från lamellerna, då de brytas eller såras. De hafva livarken 
hylle eller ring; hatten är oftast nedtryckt i midten; skifvorna 
mer eller mindre nedlöpande på foten. Fröstoftet, som hos 
de egentliga Skiflingarne är slätt, är hos dessa under mikroskop 
fintaggigt. 
Allmänna Riskan skiljer sig från alla andra svampar ge- 
nom den brandgula saft, som utflyter från de sårade skifvorna 
och qvarlemnar grönaktiga fläckar. (Några Mjölk-skiflingars 
saft blir visserligen i beröring med luften gul men ljusare, och 
är ursprungligen hos dessa alltid hvit). Foten är i början 
tät, men blir äldre ihålig, med fläckiga gropar på ytan. Hat- 
ten köttig, i midten nedtryckt, glatt men i fuktig väderlek 
något klibbig, med mer eller mindre tydliga cirkelformiga mör- 
kare ringar eller bälten. Färgen är tegelfärgadt gul, men 
bleknar med åldern och får ofta en grönaktig anstrykning. 
På något fuktiga, gräsbeväxta platser i barrskogar före- 
kommer Riskan öfver hela landet, helst efter regnväder i Au- 
gusti och September månader, men icke så ymnigt som önsk- 
ligt vore, ty den är en af våra mest närande och välsmakliga 
svampar. För egen del föredraga vi dem framför Champig- 
noner. Dess insamlande borde derföre aldrig uraktlåtas, men 
då den blir lätt maskstungen, måste alla äldre förkastas. Enk- 
laste sättet för dess tillredning är att, sedan den blifvit rensad 
och afsköljd, rosta den långsamt öfver sakta eld, i en panna 
eller kastrull med lock öfver, hvaruti förut något smör blifvit 
smält. Sedermera utflyter svampens mjölksaft, som sjelf bil- 
dar en smaklig sås till densamma. Hvarken tiden för röst- 
ningen tilltages för knapp eller värmen för stark, emedan den 
då lätteligen vidbrännes. 
Med ingen annan art kan den förvexlas, utom med falska 
Riskan (Lactarius torminosus), hvars egenskaper ännu icke med 
visshet äro utrönta. Då en del funnit den smaklig och oskad- 
lig, uppgifves den af andra förorsaka magplågor. Den är 
mycket lätt skild genom sin hvita mjölksaft och i kanten 
skäggiga hatt. 
Tabellen framställer arten i naturlig storlek och färg; denna är dock icke 
alltid srl hög och ren, som på plancheil, ntnu mera urblekt. 
3 
