7 
t 
Tab. I. ALLMÄNNA FLUGSVAMPEN. 
(Agaricus Amanita muscarius L.) 
Linn. FL Suec. n. 1235. Fries Epicr. p. 5. Moiiogr. p. 7. 
Bland Skiflingarne eller de på undre sidan af hatten med 
tunna skifvor (lameller) beklädda svamparterna stå Flugsvam- 
parne (Amanitre) såsom de högst utbildade främst, emedan de 
icke blott hafva en hinnaktig ring på foten, hvilken till en 
början betäcker skifvorna, utan tillika ett allmänt, från svam- 
pens öfverkud skildt hylle, som före utvecklingen omgifver hela 
svampen, men under dennas tillväxt antingen öppnar sig i 
spetsen och derefter som en slida nedtill omgifver svampens 
fot eller ock brister sönder i vårtlika rutor, som qvarsitta på 
hattens yta. Hattens kött skiljes lätt från foten; fröstoftet, 
som lätt utfaller och blir synligt, om man lägger hattens undre 
sida på en mörkare botten, är till färgen kvitt. Till denna 
grupp höra flera så väl af de läckraste som giftigaste arter; 
af de förra, tillhörande sydliga Europa, finnes ingen af de ut- 
märktare i Skandinavien; af de sednare åter Allmänna Flug- 
svampen och Ofläckade Flugsvampen (A. phalloides) jemte några 
med dessa närbeslägtade. Då de giftiga arternas kännedom 
är, för undvikande af förvexling, lika nödvändig som de ätli- 
gas, hafva vi först ansett lämpligt framställa dessa begge, äf- 
ven af det skäl, att allmänna Flugsvampen är den redan af 
allmänheten bäst kända svamparten och för urskiljande af obe- 
kanta föremål intet mer underlättar än att utgå från något 
redan bekant och kändt. 
Allmänna Flugsvampen liknar outvecklad, innesluten i sitt 
hylle, ett hvitt ägg, men under tillväxten sönderspränges hyl- 
let och bildar hvita vårtor på den vanligen högröda hattens 
yta, från hvilken de dock lätt kunna lossas. Hattens färg är 
dock föränderlig, stundom höggul, stundom mera brun, men 
köttet är alltid hvitt med en gul rand nära öfre ytan, som 
beklädes af en fastväxt, i fuktig väderlek något klibbig öfver- 
hud. Äldre och urblekt blir den ofta alldeles hvit. Skif- 
vorna, liksom hos alla hos oss inhemska Flugsvampar, äro 
oföränderligt hvita. Den hvita foten är nedtill lökformigt upp- 
svälld, med i krans ställda fjäll, upptill försedd med en stor 
hängande ring, inuti ihålig, men fylld med en lösare, spindel- 
nätlik våfnad. 
Denna art förekommer mycket allmänt öfver hela riket 
äfven i Lappland, helst i löfskogar, men äfven i barrskogar, 
mera sällan på öppna fält. Ehuru både lukt och smak äro 
milda, är den en af de mest giftiga svampar. Af allmogen 
användes den att förgifta mjölk till flugors dödande, hvaraf 
den erhållit sitt svenska namn. Men så väl för menniskor, 
som de flesta djur är den ett häftigt, narkotiskt gift, som för- 
orsakar yrsel, raseri och i värsta fall slutar med döden. Ifamt- 
sehatkdalerne bereda deraf en rusgifvande dryck, och man har 
yttrat den förmodan, att man genom Flugsvampen fordom hos 
oss försatte sig uti det s. k. berserka-raseriet. Lyckligtvis finnes 
ingen ätlig art, som med vanliga Flugsvampen kan förvexlas. 
Planclien framställer svampen i naturlig storlek i olika äldrar samt i ge- 
nomskärning. Öfversta figuren till venster föreställer yngre svampen innesluten 
i sitt allmäuna hylle. 
Tab. II. OFLÄCKADE FLUGSVAMPEN. 
(A. Amanita phalloides Fries.) 
Fries Syst. Myc. p. 13. Epicr. p. 4. Monogr. p. 4. 
Denna art, som tillhör samma naturliga afdelning som fö- 
regående, skiljes lätt från densamma genom sitt hylle, som 
öppnas i toppen och derföre som en slida omgifver den ut- 
växta fotens nedre del, hvarföre äfven den allmänna Flugsvam- 
pens vårtlika fläckar saknas. Foten blir ock derigenom mindre 
fjällig; endast upptill är den ihålig. Vanligen är hela svam- 
pen hvit, men hattens färg öfvergår äfven i gult, grönt, brun- 
grönt (olivfärg). Köttet är alltid hvitt. Lukten mer eller min- 
dre frän. 
Denna art finnes mest i södra Sveriges löfskogar; i med- 
lersta Sverige år den mycket sällsynt och förekommer troligen 
icke i norra landskapen. Deremot finnes öfverallt, ehuru säl- 
lan talrik, en annan mycket närbeslägtad art, den Fläckiga 
Flugsvampen (A. Am. Mappa), hos hvilken hyllet rundtomkring 
uppspringer på midten (volva circumscissa), så att nedre delen 
med tydlig kant omgifver foten, med hvilken den lökformigt 
är sammanväxt, men den öfre bildar oregelbundna fläckar på 
hatten, icke regelbundna vårtor, som på allmänna flugsvam- 
pen. Hattens färg är hvit eller blekgul; för öfrigt är den 
oföränderligt hvit. För närvarande hafva vi icke ansett lämp- 
ligt att af denna gifva särskild figur. 
Båda dessa arter äro i hög grad giftiga, och genom för- 
vexling med Champignoner hafva ofta svåra sjukdomsfall med 
till och med dödlig utgång inträffat. Denna förvexling är lik- 
väl endast förklarlig genom oförsvarlig vårdslöshet. Utom 
yttre färg och storlek hafva de intet gemensamt. Flugsvam- 
parne hafva hvitt fröstoft, Champignonerna brunt; skifvorna 
hos Flugsvamparne äro alltid oföränderligt hvita, hos Cham- 
pignonerna öfvergå de snart till rödaktig eller mörkbrun färg. 
Champignonerna sakna det allmänna hylle, som omgifver Flug- 
svamparne. Slutligen är hos Champignonerna lukten och sma- 
ken mild och angenäm. Ehuru vigtig kännedomen af dessa 
verkligen giftiga arter är, kan man icke med minsta upp- 
märksamhet befara någon förvexling med ätliga arter. 
Figurerna föreställa svampen i naturlig storlek i olika färgförändringar samt 
i genomskärning. 
