6 
framkomma, är icke mera besynnerligt, än att träden efter några dagars 
vårvärma på en gång utveckla sina löf; att en del hastigt försvinna är 
samma förhållande, som att mången blomma efter några timmar förvissnar 
och affaller. Af ofvannämda fröstoft har hvarje individ så stort förråd 
(ofta uppgående till millioner), att det synes lättare att förklara, huru de- 
ras frökorn kunua sprida sig till hvarje passande växtstålle, än uppgifva 
orsaken, hvarföre de icke förekomma öfver allt, h vilken är den, att de en- 
dast under bestämda yttre förhållanden hinna till utveckling. Att nämnde 
frön gro och frambringa individer af sin art, är genom mångfaldiga exem- 
pel bestyrkt. Man har uppgifvit, att efter deras frön skulle uppkomma 
helt andra arter, men detta grundar sig helt och hållet på ett missför- 
stånd, nemligen deraf, att efter fröstoftet icke omedelbart utvecklar sig 
dess frukt eller egentliga svampen utan dess svamplager, på samma sätt, 
som af hasselnötter icke uppväxa hasselnötter, utan hasselbuskar, som i 
sin tid bära nötter. 
§ 9- 
Att här lemna någon systematik öfver svamparna synes mindre lämp- 
ligt, då en mindre del af denna klass tillhör föremålet för närvarande ar- 
bete. Yi skola derföre anvisa endast några allmänna, genast i ögonen 
fallande skiljaktigheter. Största antalet af de ätliga svamparne tillhöra 
de så kallade Hatt-svamparne (Hymenomycetes) , hos h vilka fröredningen 
vanligen utbildas till tunna, från foten strålvis utgående skifvor (lameller) 
eller mer eller mindre runda pipor (porer) eller ock syllika taggar. Till 
dessas afdelning höra äfven klubb- och fingersvamparne , utan hatt, lik- 
nande klubbor eller greniga koraller, med fröredning rundt kring svampens 
yta. Andra afdelningen innefattar de så kallade Disksvamparne , hvilkas 
fröredning är på öfre sidan af en uppblåst mössa eller vanligare en skål. 
Då de förras fröstoft från hattens undre sida nedfaller till jorden, uppstiger 
de sednare elastiskt (ur egna säckar) som en rök. Tredje afdelningen 
bilda Röksvamparne, hos li vilka fröstoftet bildar svampens inre massa, så- 
som hos Bovisteima. — Flugsvampen kan tjena till exempel på en Hatt- 
svamp och Murklan på en Disksvamp. Af svamparnas öfriga afdelningar 
finnes ingen användbar till födoämne, men desto flera skadliga, såsom 
Mögels vampar ne , till hvilka Peronospora Solani, som förstör Potatesbla- 
sten, Vindrufssvampen, Rost, Brand o. s. v. höra, 
§ 10 . 
På Svenska språket sakna vi alldeles någon på egna studier och er- 
farenhet grundad afhandling, jemte nödiga plancher, öfver de hos oss så 
rikligen förekommande svamparne. Men icke mindre vigtig är kännedomen 
af de giftiga arterna, så att vi ansett nödigt äfven upptaga dessa för att 
undvika alla misstag. Detta är anledningen till utgifvandet af detta verk. 
Den mängd afhandlingar på främmande sprak, som utkommit och ärli- 
gen utkomma, äro för vårt land mindre lämpliga och förråda ofta en lika 
oförlåtlig okunnighet i svamparnes kännedom, som opålitlighet i uppgif- 
terna om deras användande. Yi skola efter sorgfällig granskning utvälja 
de arter, vi anse mest tjenliga, och till en början upptaga de allmännast 
förekommande. Inga upptagas, som vi icke af inhemsk erfarenhet känna 
såsom användbara (med undantag af de giftiga). 
De författare, som afhandlat de ätliga svamparne, förbise vanligen, att 
allt, som utan olägenhet kan ätas, icke derföre förtjenar upptagas bland 
födoämnen , då det för öfrigt hvarken genom smak eller närande egenska- 
per är utmärkt. Utan ändamål anse vi äfven att bland ätliga upptaga dem, 
som för sin litenhet eller sällsynthet aldrig kunna löna sig insamla. Bland 
de bästa och brukbaraste arbeten öfver svamparnes användande kunna vi 
rekommendera Lenz’ niitzliclie und schädliche Schivämme för dess tillför- 
litlighet och populära framställning, ehuru figurerna äro alltför små och i 
artistiskt hänseende mindre lyckade. 
I länder, der svampar allmännare begagnas och i större qvantiteter 
införas till salu i städerna, finnas många författningar, ordnande denna 
handel. Då man i städerna vunnit den obehagliga erfarenheten, att landt- 
folket dels af okunnighet, dels af vinningslystnad försålt giftiga arter för 
ätliga, hafva icke blott de såkallade »Marktrichter» blifvit ålagde lära sig 
urskilja de ätliga och giftiga arterna (innan någon dertill i Wien antages, 
skall han häröfver förete bevis af Botanices Professorn) samt hafva noga 
uppsigt på de arter, som utbjudas till salu, utan har ock handel med dem på 
andra än bestämda platser blifvit förbjuden. Enligt Regeringens i Milano 
dekret af den 28 Juli 1823 är försäljaren af torkade svampar, hvilka till 
sin art icke kunna bestämmas, personligen ansvarig för deras oskadlighet. 
I Wien tillätes icke mer än klyfva i tu de svampar, som till salu utbju- 
das. Att en offentlig tillsyn hos oss redan är nödig, kan jag som åsyna 
vittne intyga. Under mitt vistande ett par höstar i Stockholm, granskade 
jag ofta de arter, som på Munkbron till salu utbjödos. Flertalet af dem 
var visserligen goda arter, men jag fann äfven hela korgar af giftiga 
f. ex. Russula foetens ; men då jag fäste uppmärksamheten deruppå, er- 
höll jag till svar: »Ah, det förstår sig Herrn icke på.» 
