104 
17 
(II, 17); den løsrives let fra det omgivende Cellevæv og ligger 
f. Ex. ofte som en løs Blinde inde i det ældre tomme Archego- 
nium, eller den hæves i Vejret af Kimen (se nedenfor) (IV, Fig. 
1 ved m); den har ogsaa en egen, stærk, kollenkymatisk Lys- 
brydning og farves gul ved Chlorzinkjod, medens de omgivende 
Cellers Vægge blive smukt violette (jvfr. hermed Gottsche, 
II, S. 400). 
frøhvidens senere Stadier. Frøhvidegruben. 
Omtrent i August finder der hos vor Haves Ceratozamier 
betydelige og i alle Dele gjennemgribende Omdannelser Sted; 
Frøskallens forskjellige Lag føres rask videre i deres Udvikling, 
og navnlig bliver Stenlaget fra at være let at gjennemskære 
pludselig benhaardt, Kanalcellen udsondres af Centralcellen, og 
Frøhvidecellerne fyldes med Stivelse; medens Frøhviden før 
dette Tidspunkt var gelatinøs, gjennemskinnende og rig paa 
Druesukker, bliver den nu fast, melet, hvid og uigjennemsigtig. 
Dens Vægge vedblive at være yderst tynde og ordnede paa 
samme Maade som tidligere; i Cellerne blive kun faa Proto- 
plasma-Rester tilbage, Hovedmassen af Indholdet er Stivelse; 
herfra danne en Undtagelse kun det eller de 2 — 4 op til Arche- 
gonierne stødende Cellelag (II, Fig. 9 og n, Fig. 15), og det i Peri- 
ferien af hele Frøhvidemassen liggende smaacellede Lag, hvis 
Celler ingen Stivelse føre, men kun Proteinsubstanser og Olie (?) 
(n, Tav. III, Fig. 30). Til hint Archegonierne omsluttende Lag, 
der allerede tidligt udmærker sig ved sin Protoplasmarigdom og 
sine mindre Celler, haves Homologa hos Conifererne og højere 
Kryptogamer med indsænkede Archegonier. 
Endelig opstaar paa det nævnte Tidspunkt en Fordybning i 
Frøhvidens øvre Ende, som ogsaa, skjønt ikke saa mægtig, 
kjendes hos Coniferer, og som jeg vil kalde Frøhvidegruben. 
I Bunden af denne ligge Archegonierne. Disses Tal er for- 
skjelligt; mindst fandt jeg det hos Zamia (1, 2), størst hos 
Gycas (5, 6) (hos Gycas Tliouarsii fandt Braun Tallet varie- 
2 
