Mai») eg\ (Tagea-fajt gyűjtött, 
melyet gyűjteményének 1038. 
sz. a. « Gagea minima Schult.» 
néven osztott szét. Ezen fajtól 
a spanyol növény nagyon eltér 
s hamarább a G. pusilla rokon- 
ságába tartozik, melytől azonban 
az apróbb virágok, a hagymák 
feketésharna tunikái, különösen 
pedig bókoló virágjai külön- 
böztetik. E három bélyegével 
az ovos/GageaerabescensScHULT. 
(G. refiexa Czern. in Herb Caes. 
Univ. Chare. 182(> ex ipso in 
.Consp. Plánt, cirea Charcowiam 
et in Uerania sponte creseen- 
tium, 1859. 64. old.! [jóllehet 
Nchültes leírásában az első sor- 
ban feltűnő lehajlított kocsáin 
kákról nem emlékszik meg!]) 
-hez közeledik, s ettől csak vala- 
mivel nagyobb virágjában, 1 — 3- 
virágú (s nem 2— 6-virágú). vi- 
rágzatában srövidebb kocsánai- 
ban (melyek a lepelnél nem 
hosszabbak) tér el. 
Debeaux 0. a «Plantes rares 
ou nouvelles de la Prov. d’Arra- 
gon» (Hév. soc. fr. bot. XV[1897]) 
ezímii czikkében kritikusan fel- 
dolgozta Reverchox gyűjtemé- 
nyét. ezen czikkében Origuela 
vidékén gyűjtött három Gagea- 
fajt sorol fel, t. i a Gagea s te- 
nopetalát, a Gagea arvensist s 
a Gagea polymorpha Boiss. 'í. 
nevadensis Boiss. változatát, 
fentebb idézett példám ezen 
fajok egyikével sem téveszthető 
össze. 
A Gagea, Reverchoni a dél- 
orosz s délspanyol flóra azon 
számos analógiájához sorakozik, 
méh nek példáit felemlíteni hosz- 
szadalmas volna. 
Degen. 
sur le calcaire, 1400 m. Mai") 
gesammelte Pflanze, welehe un- 
ter dér Bezeichnung « Gagea 
minima Sc.hult.» in den Verkehr 
kain. Mitdieser Art hat sie jedoch 
gewiss nichts zu thun, sie gehört 
vielmehr in die \ r erwandtschaft 
dér G. pusilla , von welcher sie 
dureh die kleineren Perigone, 
die schwarzbraunen Tunieis dér 
Zwiebel, hauptsachlich aber 
dureh die nickenden Blütenstiele 
verschieden ist. In allén drei 
Merkmalen nahert sie síeli dér 
russischen Gagea erubescens 
Schüí.t. (G. refiexa Czern. in 
Herb. Caes. Univers. Charcow. 
1826 ex ipso in Consp. Plánt, 
circa Charcowiam et in Uerania 
sponte erese. 18ö9 p. 64! [N. B. 
ist in Schultes’ Diagnose von 
den in erster Linie auffallenden 
zurüekgebogenen Blütenstielen 
nichts erwahnt !]), von welcher 
sie nur dureh die etwasgrösse- 
ren Perigone, 1 — 3-blütige (nicht 
2 6-blütige) Inflorescenz, kiii’- 
zere Blütenstiele (höchstens so 
láng. als die Perigone) verschie- 
den ist.O. Debeaux, dér in seinen 
«Plantes rares ou nouvelles de 
la Prov. d’Arragon (Hév. soc. fr. 
bot. XV. [1897]) die Keverchon- 
sche Ausbeute kritisch sichtete, 
erwahnt 3 Gagea- Arten, welehe 
K. bei Origuela gesammelt hat, 
namlich G. stenopelala, G. arven- 
sisu. G. polymorpha Boiss. ,í. ne- 
vadensis Boiss. Mein oben citier- 
tes Exemplar ist mit keiner dér 
genannten Arten zuvenvechseln. 
Gagea Reverchoni gesellt sich 
zu den vielen Analogien dér süd- 
russischen mit dér südspanischen 
Flóra, dérén BeispielemeineMit- 
teilung ungebürlich verlangern 
wiirde. Degen. 
