112 
í/ 
v. infra 1, i culmi 
b) Culmus 2-nodis, nodo superiore in - 4 
siló, ambo vaginis obtectis, laminarum nervis crassiusculis, 
prominulis, quam interstitia fere latioribus ; ovarium plerumque 
apiee pubescens, raro glabrum. 
Subsp. alpesire. 
Die Synonymie wurde teils sehon im Vorhergehenden behan- 
delt, teils kaim sie aus Aschers. & Grb\. Synopsis entnommen 
werden. Ausser den hier besprochenen Arten und Unterarten 
werden in Schur (Enum. pl. Transsylv. p. 760 squ.), noch als in 
den Transsylvaniscken Alpen wachsend angegeben : Trisetum ses- 
quiterlium Schur Triseiaria scsquitertia Baumg. eine zweifel- 
hafte Pflanze, gewiss nicht Aréna sesquiteriia L. ; ferner Tris. 
aryenteum «Schur» mit dem Citat Aréna aryentea W., eine Pflanze 
dér südliehen Ostalpen, die in Siebenbürgen wobl kaum vorkommt, 
dann Tris. distichophyllwn R. & Scn., angeblich auf dem Piseu 
Sírna (wallaehische Seite) und Tris. s abspicatam Beauv. angeblich 
auf dem Retyezat und Bucsecs. Für das Vorkommen alier dieser 
Arten fehlt es an einer Bestatigung durch neuere Sammler, und 
da die Bestimmungen Sciíur’s nicht immer verlásslich sind, so 
möchte ich diese Angaben vorderhand als zweifelhaft betrachten, 
obwohl kein Grund vorliegt, warum nicht T. distichophyllum und 
subspicatum auf den Transsylvanisehen Alpen vorkommen könnten. 
Xamentlich letztere Art ist ja iiber fást allé Hochgebirge dér 
Erde verbreitet. 
A kárpáti Trisetum-alakok. 
Irta : Hackel Ede (St.-Pölten). 
Ha a kárpáti flórát tárgyaló vagy legalább érintő újabb 
botanikai művekben a Trisetmn- nem képviselőire nézve fel- 
világosítást keresünk, azt fogjuk látni, hogy ezekben ezen nemnek 
mindig három alakja (részint fajnak, részint varietás-nak méltatva) 
van felemlítve, u. m. a T. fiavescens Beauv., a T. alpesire Beauv. 
és a T. cm paticum Roem. & Schui.t. Schur az Enum. pl. Trans- 
sylv.-ban még egész sorát közli ugyan az alakoknak, de ezek 
részben a most említettekkel azonosak, részben pedig kárpáti elő- 
fordulásuk még kétséges. Egyelőre hagyjuk tehát ezeket s nézzük 
azt, hogy legalább a fentnevezett három fajra vonatkozólag nagy- 
jában összehangzók-e a botanikusok leírásai és megnevezései? 
Az illető műveknek s különösen a herbáriumoknak összehasonií- 
tásából azt látjuk, hogy ez az összhangzás nincsen meg, sőt a 
T. carpaticum R, & Sch. fajra vonatkozólag nagy nézetkülönbsé- 
gekre találunk. Kénytelenek vagyunk tehát ezen fajnak eredeti 
forrására visszatérni, mely gyanánt Roemer & Schuetes (Syst. II. 
663.) az Avena earpatica Hőst Gram. austr. IV. p. 18. t. 31 idé- 
