egy var. glabrescens- 1 igen keskeny s majdnem kopasz levelekkel 
szedett, ez azonban a többi bélyegek szerint nem azonos azzal az 
alakkal, a melyet én cálvescens- nek neveztem. 
Ha mi fentebb láttuk, hogy a Trisetum-nak eddig megbe- 
szélt 3 főalakja egymás közt oly közeli vonatkozásban áll, hogy 
őket esak mint egy közös fajnak subspecieseit tekinthetjük, úgy 
nem állhat ez egy negyedik alakra, melynek jelentőségét ezideig 
teljesen félreismerték. Ez az alak ritka lehet ; én csak két termő- 
helyről láttam: A Tömös melletti havasokról (szedte Barth) s a 
Vidra melletti Fiatra Strucu-ról Torda-Aranyos vármegyében (szedte 
Simonkai). Az irodalomban róla csak egyetlen adat található 8 lmon k Á l- 
nál (Emun. FI. Transsilv. 575 [1886]), a ki ezen alakot az igazi Avena 
carpatica Hosx-nak tartotta s ezt mondja: «Stirps haec nostra pul- 
cherrima diu jam cum A /lavescente eonfusa fűit, a qua manifeste 
differt habitu omnibus in partibus robustiore, foliis latis prolum 
sterilium distichis et praecipue rhizomate teret! longe latique 
repente» ! Svnonymnl a Trisetum, transsylvanicum Steuu. ex descr. 
ob «radice repente» van hozzácsatolva, mely név azonban, mint 
fent említettük, a T. flavescens- nek csak egy lényegtelen, egyelőre 
kétes alakjára vonatkozhatik. 
SiMONKAi-nak Avena carpatica -ja azonban — mint azt igazolni 
fogom - egy kitűnő, könnyen felismerhető, eddig elhanyagolt új 
faj. Már a Simonkai említette termet, bélyegek, az erőteljes növés 
s széles, az innovatiókon kétsorosán álló levelei rendszerint könnyen 
felismerhetővé teszik; persze ezeket csak Bakth példáin találtam 
jellemző módon kifejlődve, melyeknél a körülbelül 20 cm. hosszú 
innovatió-sarj egészen 8 egymáshoz közeledett, kétsorosán álló, 
elálló levelet viselt; a Simonkai példáinál csak 4, gyengén kétsoros, 
a flavescens és fuscum- nál pedig csak 3, éppen nem kétsorban álló 
levelet találtam. Az igen laza gyöktörzs megnyúlt tagjaival nem- 
csak a mi fajunkra jellemző, mert ez némelykor a T. fuscum-wiú 
is előfordul. E helyett azonban a lényeges bélyegek egész sorát 
találjuk. Legelőször is a levelek szélességéhez (7—9 mm.) viszo- 
nyítva, feltűnően rövid ligula érdemel említést. A BARro-féle pél- 
dákon ez csak mint igen keskeny, kártyás szegély jelentkezik, 
Simonkai példáin határozottabb, 0 - 5 — 07 mm hosszú, egyenesen 
lenyírt s kissé finoman pillás. A flavescens- és fuscum- nál a lekere- 
kített, 1 — 2 mm. hosszú ligula mindig határozottan ki van fejlődve. 
Leglényegesebb bélyege azonban a virágpolyva callus-ának szőrös- 
ségében rejlik. E tekintetben a közép-európai Trisetum- fajok 
Ascherson és Graebner: Synopsis II. 264. old. szerint 2 csoportra 
oszlanak: a) a szőrök a legalsó virág tövében majdnem egészen 
hiányzanak vagy határozottan rövidebbek, mint a virágpolyvának 
Vs-a. Ide a flavescens tartozik az alpestre és fuscum (Ascherson- 
uál earpaticum ) subspecies-ekkel ; b) szőrök a legalsó virág tövében 
Va — l U akkorák, mint a virágpolyva. Ide tartozik a T. disticho- 
phyttum és argenteum. A mi új fajunk tehát nemcsak a b) csoport- 
10 * 
