177 
tottak, harántmetszetükön kerülékesek, a felső oldal az alsóhoz 
teljesen hasonló, utóbbit csakis az igen szórványosan fellépő csö- 
kevényes rhizinák (5. ábra) jellemzik. Ezt Nylander 4 ) következő- 
képpen fejezi ki világosan : «thallo utrinque simili rhizinae nulláé 
vei interdum earum vestigia rara visibilia». A telep végső elágazásai 
igen rövidek, eredési ágaikon majdnem merőlegesen állanak, 
alapjukon kissé befűződöttek, végükön pedig lekerekítve tompák, 
sem nem kiszélesedettek, sem csökevényes rhizinákat nem visel- 
nek (5. ábra). Áttérve a telep bonctani viszonyaira, a következőket 
kell kiemelnem. A telepet egy vastagfalú, rekeszes hyphákból álló 
világosabb színű kéreg burkolja körül köpenyformán mindenütt; 
a harántmetszeten a kéreg a górcső alatt mint egyenletes gyűrű, 
tűnik elénk (6. ábra). A kéreg szerkezete teljesen megfelel az 
«0//uaem»-csoportbeli Parmeliák telepfelszin-kérgének. A kéreghez 
belül egy gyűrűformán zárt, folytonos, nem nagyon széles goni- 
dium-réteg csatlakozik. A telep közepét a fehér, meglehetősen 
laza bélréteg foglalja el, melyet 5—8 u. vastag hyphák képeznek, 
ezek a zöldsejtréteg zónájánál sűrűbben szövetkeznek s a telep 
centrumában a leglazábbak. Ezen elkülönülés sok helyen mutat- 
kozik, különösen kifejezett a telepágak alsó részeiben, s ekkor 
a bélrétegen két jól megkülönböztetethető zónát látunk. 
A kéregréteg hatalmas kifejlődése a telepnek oly puhaságot 
kölcsönöz, melylyel az Imbricaria Pokornyi nem bír. Ha áttekint- 
jük a telep harántmetszetének képét, akkor a Parmelia ryssolea 
telepe sugaras szerkezetűnek mutatkozik. A külső oldalon a sugaras 
szerkezetet igaz, megzavarják a csak egyoldalún fellépő rhizina- 
nyomok, melyek dorsiventralitást jeleznek. Bár feltűnő a Parmelia 
ryssolea telepének bonctani szerkezete s bár kevéssé felel az meg 
egy typikus Parmelia telepnek, még sincsen okunk ezen zuzmót 
a Parmelia nemből kirekeszteni. A Parmelia rys&oleá-t ugyanis az 
Imbricaria Pokornyi-y al, mely typikus Parmelia , közbeeső alakok 
kötik össze, mindkét zuzmónak — mint későbben ki fogom fej- 
teni — egy az eredete, s telepeik bonctani szerkezetében mutat- 
kozó különbségek speciális alkalmazkodásra vezethetők vissza. 
Áttérek már most az Imbricaria Pokornyi telepének leírására. 
Ennek a telepe is dichotomikusan vagy subdichotomikusan ágazik 
el, ágai azonban a felszínükön domborúak, barnák, fénylők, visszájuk 
többé-kevésbbé boltozatos, fekete (csak a csúcsok felé világosabb 
színű), opák s szórványosan álló, gyakran nyalábos, de jól kifej- 
lődött rhizinákkal fedett. 
A telep felszíne a visszájától tehát teljesen elüt s utóbbit 
azonnal fel lehet ismerni még oly helyeken is, a hol a rhizinák 
hiányoznak (1 — 2. ábra). 
A telep ezen tulajdonságát különben leírásában Ivörber 1 ) is 
kiemeli. Az Imbricaria Pokornyi telepének végső elágazásai sokkal 
hosszabbak, mint a Parmelia ryssolea-é i, utóbbiénak 2 — 3-szorosát 
is elérik, eredési ágaikon hegyes szögben erednek s felállók vagy 
