178 
majdnem felállók. Alapjukon az utolsó elágazások nem mutatnak 
befűződött részt, végük azonban erősen kiszélesedett s boltozatos, 
mélyen öblös, bemetszett vagy helylyel-közzel csipkés s fonákját 
a jól kifejlődött rhizinák sűrűn fedik. A telep elágazása, a sal- 
langok alakja, a tele]) felszínének elkülönödése s a rhizináknak külö- 
nösen a végső sallangokon való fellépése az lmbricaria Pokornyi- 
nak egy jellemző, a Parmélia ryssolea-é tői eltérő viseletét kölcsö- 
nöznek. A telep dorsiventralitása nemcsak morphologiai, hanem bonc- 
tani tekintetben is élesen ki van fejezve (8. ábra). Az álparenchymás 
világos színű kéreg ellepi a telep felső lapját s annak oldalszélét, 
néha azon kissé át is nyúlik; ezen kéreg alatt, de csak odáig, 
a meddig ez terjed, fekszenek a gonidiák, egy folytonos, de nyitott 
réteggé egyesülve. A telep visszáját egy fekete kéreg borítja, mely 
felett zöldsejtek vagy gonidiumok nincsenek. A bélréteget egyen- 
letesen összeszött hyphák képezik s ez nem mutat semmi lazasága 
által feltűnő helyet. Az lmbricaria Pokornyi tehát egy typikus, 
dorsiventrális Parmélia teleppel bír. 
Ezen összehasonlításokon alapuló fejtegetésekből kétségtelenül 
kitűnik, hogy az lmbricaria Pokornyi és a Parmélia ryssolea úgy 
morphologiai, mint bonetani tekintetben biztosan megkülönböztethető 
zuzmók. Az elsőt a vegetatív szervek úgy külsőleg mint belsőleg 
élesen kifejezett dorsiventralitása, utóbbit pedig a telep sugaras 
szerkezete jellemzi, melyet csak némileg zavar a csekély számú 
csökevényes rhizinák fellépése. 
Valamennyi Baumgartner által Magyarországban s Alsó- 
Ausztriának a pannoniai Flórához tartozó vidékein gyűjtötte példa 
az lmbricaria Pokornyi-hez tartozik. Valódi Parmélia ryssolea tehát 
az eddigi adatokkal ellenkezőleg, monarchiánkban nem terem. Ezen 
tények kiderítése után érdekelt annak a kutatása, vájjon milyen 
viszonyban áll a két szóban forgó zuzmó egymáshoz s milyen hely- 
zetet foglal el az «Ohvacea» csoport többi fajával szemben. 
Az lmbricaria Pokornyi azon példái, melyeket Baumgartner 
a Haglersberg-en szedett, keletkezését és leszármazását teljesen 
megmagyarázták. 
Ezen zuzmó a nevezett hegy tetején részint csupasz földön, 
részint az ott szerteszét heverő (pala-) köveken terem. Az utóbbikon 
termő példák heteromorph viselkedést tanúsítanak. A talaj bizonyos 
helyein, még pedig úgy látszik, hogy különösen ott, a hol az víz- 
szintes helyzetben van, a telep szorosan a talajhoz simúl, sallangjai 
nem emelkednek fel, szélükön összefolynak, laposak maradnak s a 
telep közepe felé eső részeken határozatlanokká lesznek, felszínük 
ránczos-fodros s tömlőket s pycnoconidiákat képeznek. A telep ezen 
részei semmiben sem különböznek a typikus Parmélia prolixá- tói. Ilyen 
telepek centrumában, továbbá ott, a hol az kikerül a vízszintes hely- 
zetből, vagy a hol a kövekről átnyúlik a földre, azonnal az Imbri- 
caria Pokornyi jellemző teleplebenyek képződnek. 
A földön termő példákon ilyen átmeneti, vagy ősalakok nem 
