180 
kisebbedik (Corylus, Cár pi hús, Ostrya) s az Ostryának már a 
phyllocupulája is tetemesen kisebb. A gyertyánfának meg a komló- 
blikknek (Ostrya) már a termő virágzata is olyan füzérszerű, mint 
a Betulaceáké és szintén tavaszkor fejlődik, mint a Betűidé. 
A különbség csak annyi, hogy Corylaceák pseudocupulaja 
nagy és levélnemű s a terméssel együtt marad. A porzós virágnak 
nincs leple. A makk héja a mag héjához hozzá nem nő. 
A Betulaceá- ké apró, pikkelynemű s az apró termés-szem 
mellőle kihűli. A porzós virágnak van leple. A mag héja az apró 
szemtermésnek hártyanemű héjával összenő. Ennyi azonban csak 
genericns különbség, legfeljebb alcsaládot alkothat. 
Familia Fagacearum cupula axigeneá ab omnibus Juliftoris 
distinctissima est. Corylaceae autem cupiúam, ex axi ortam non 
proferunt. Induviae earnm, quas vulgo «cupulam» dicnnt, re vera 
foliares sünt (pseudocnpula, phyllocupula) et a sqnamis Betulacearum 
fructiferis morphologice reapse non diffenmt. Laciniae pseudocupulae 
Carpini ternae illis Betulae omnino similes, originemque ex bractea 
bracteohsque connatis manifeste prodnnt. Nuces Corylacearum 
graditim minores evadunt (Corylus. Carpinus, Ostrya). et pseudo- 
cupula posterioris minor; arnenta feminea Carpini atque Ostryae 
verno tempore evolvuntur, ut illa Betulae, nec múltúm inter se 
diffenmt. 
Pseudocupula (induviae nucum) Corylacearum magna, foliacea, 
in fructu aucta, nucem fovens. Stamina achlamydea. Semina in 
pericarpiis libera. 
Pseudocupula Betulacearum (amenti bracteae) squamaeformis, 
lumd foliacea, minor, nuculis deciduis. Stamina perigonio suffulsa. 
Semina minima pericarpio adnata, — quare inter Betulaceas atque 
Corylaceas differentia familiarum nulla, probabilius generica aut 
subfaniiliaria. 
Ein Veilchen-Tripelbastard. 
Egy ibolya hármas fajvegyülékről. 
Irta - ! I,r * J * Mnrr (Trient). 
Schon am 23. April vorigen Jahres, an welcliem Tagé ich 
mit meinem Freunde Bürgerschullehrer Josef Pöll den Original- 
standort dér Viola collina X odorata Gkembl. 1874 (V. Merkenstei- 
n.ensis Wiesb. 1882, V. Bobbás in Koch Synops. 3 p. 181) und dér 
V. FLellwegeri mh. (D. bot, Monatssclir. 1899 p. 20, — V. super- 
odorata X collina) an dér Thaimer Schlossruine zwischen Innsbruck 
und Hall besuchte, war ims ein Veilchjin aufgefallen, welches, im 
ganzen dér V. Merkensteinensis entsprechend. stark gégén V. per- 
mixta Jord. abzuweichen sehien, Herr Pöll besuchte nun lieuer 
am 1. April die Lokalitat neuerdings und tibersandte mir von dórt 
