191 
Miként már kimutattam, Tur- 
ner a «New Herball» 1562-ben 
megjelent Il-ik kötetének ül b 
lapján a Pistacia- hoz 1540-ben 
gyűjtött herbárium-példányát 
idézi , s ettől fogva 66 év forgott 
le, míg végre a herbáriumok Tcé- 
szítésmódjáról is a legelső utasí- 
tás megjelent 71 ). Ez az utasítás 
— miként már Ferrari 1633- 
ban említi 72 ) — Spigel Ador- 
jánnak «Isagoges in rém her- 
bariam» című — s legelőször 
1606-ban megjelent — müvé- 
nek 79. s köv. lapjain az LVIII-ik 
fejezet alatt található, melynek 
címe: «Hortos hyemales confi- 
ciendi ratio.» Miután szerző az 
előtte való fejezetben a növé- 
nyek ábrázolásáról értekezett 
(«Plantas depingendi, delinean- 
dique ratio»), ezt így vezeti be: 
ftVerum laudandus magis is est 
labor, qui ad Hortos hyemales 
gén angelegt (Girault, Renaud, 
Ferrante Imperato, Guarinoni, 
ClBo). 
Wie ich bereits nachgewie- 
sen habé, hat Torner auf dér 
Ülő Seite des im Jahre 1562 
erschienen II. Bandes des «New 
Herbalb) zu dér Pistacia seine 
im Jahre 1540 gesammelte Her- 
barpflanze citiert und von dieser 
Zeit an sind 66 Jahre verflos- 
sen, bis endlich iiber die 
Art dér Anlegung eines Her- 
bars die allererste Anweisung 
erschienen ist. 71 ) Diese An- 
weisung findet sich — wie 
dies schon von Ferrari im 
Jahre 1633 erwiihnt wird 72 ) - 
auf dér 7Ü. u. főig. Seiten des, 
zum ersten Male im Jahre 1606 
erschienenen «Isagoges in rém 
herbariam» Adrián Spigel’s, 
unter dem LVIII. Kapitel, des- 
sen Titel lantét: « Hortos hye- 
males conficiendi ratio.» Naeh- 
dem dér Verfasser in dem vor- 
hergehenden Kapitel iiber die 
71 ) Haller, a Bibliotheca botanica I. (1771) kötetének 215. lapján az 
«Aemilius Macer» (helyesebben : Macer Floridbs) fejezet alatt ennek «De 
lierbarum virtutibus» müvét tárgyalva, több Coclex-et is felemlít, egyebek 
között a párisi királyi könyvtárban őrzött 5009 számút is, melyhez csillag alatt 
ezt jegyzi meg: «Huic adjectus est libellus de modo quo herbás colligere oportet 
et conservare». Hogy ez a megjegyzés nem vonatkozhatik a mai értelemben 
vett herbáriumokra, hanem csak a gyógynövényeknek begyűjtési és eltartási 
módjaira — ez önként értetődik. Haller itt egyébként tévedésből az igazi 
Aemilius MACER-t érti, akit már Ovidius is említ. («De Tristibuso Lib. IV. Elég. 
X. vv. 43 — 44.). 
71 ) Haller erwáhnt im I-ten Bande (1774., p. 215.) dér Bibliotheca botanica 
unter dem Kapitel «Aemilius Macer» (riehtiger : Macer Floridus), dessen «De 
lierbarum virtutibus» betiteltes Werk besprechend, aucli mehrere Codices,. unter 
anderem aucli den sub No. 5009 in dér königlichen Bibliothek zu Paris 
bewahrten, zu welchem er in dér Fussnote Folgendes bemerkt : « Huic adjectus 
est libellus de modo quo lierbas colligere oportet et conservare». Dass diese 
Bemerkung sich nicht auf die im heutigen Sinno gónommenen Herbarieu, 
sondern nur auf das Einsammeln und Aufbewahrung von Simplicien beziehen 
kann — ist selbstverstandlieh. Anderseits hat hier Haller irrtümlich den wahren 
Aemilius Macer gemeint, den schon Ovidius erwáhnt hat («De Tristibus» Lib. 
IV. Elég. X. vv. 43—44.). 
’ 2 ) Cj.-B. Ferrari: Flóra siue de florum cultura. (1633.) p. 434. 
