matikai rangját, akkor az a S. coerulea (L.) « főfaj# alá fog sorakozni 
mint alfaj, tehát egyenrangú a szintén ide tartozó S. Heufleriana- 
val, a balkáni 8. coerulam- al, 8. calcarea-va \ , S. budensis-ei és 
még más, nem hazai Sesleriák- kai is. 
A Sesleria- k tanulmányozására hazánk különösen alkalmas 
terület, mert a fajok aránylagos sokaságából ítélve kétségtelen, 
hogy itt a Sesleria- k egy csoportjának oszlási centruma van. 
A hazánk területén előforduló Sesleriák morphologiai, növény- 
geographiai s egyéb szempontokból való ismerete azonban nem 
elégséges még ahhoz sem, hogy csupán csak a S. coerulea alak- 
körébe tartozó alfajok természetes ősét is megtaláljuk. Ahhoz sokkal 
nagyobb flóraterület fajainak minden irányban való ismerete volna 
szükséges. Minthogy pedig a Sesleriák eredetileg kétségtelenül a 
hegyvidékek, füves sziklapadok, görgetegek és hasadékok szülöttei, 
tehát ha az említett Sesleriák ősét vagy törzsét (főfaját) akarnánk 
keresni, azt havasainkon és alhavasainkon találnánk meg, de 
semmi esetre sem egy geológiai lag későbben keletkezett termő- 
helyen, aminő az alacsonyabb vidékek nedves rétjei, ahol a most 
tőnek tartott S. coerulea (L.) terem. Az említett indokoknál fogva 
inkább feltehető, hogy a Sesleria lekerülve a magas hegyekről az 
alacsony fekvésű rétekre, ott a helyi viszonyokhoz való alkalmaz- 
kodás folytán morphologiaUag és physiologiailag is elváltozott, 
tehát elszakadt az ős törzstől. Ennek folytán a S. coerulea a mostani, 
semmi esetre sem pliylogenetikus, hanem csak historikus elsőbbségű 
főfaji rangját tisztán annak a véletlennek köszönheti, hogy ez volt 
az első faj vagy alak ebből a nemből, mely LuNNÉ-nek a kezébe 
került. 0 persze még Cynosurus néven ismertette. 
A táblázatban feltüntetett különbségeken kívül a S. Iiielzii 
alfaj i önállósága mellett vall azon körülmény is, hogy geographiai 
elterjedési köre jól el van különítve. A S. coerulam balkáni növény, 
a S. Bielzii pedig egy kárpáti növény, a hazánkat körülövező 
Kárpátok havasi füve és pedig elkezdve a bánsági flóraterület 
havasaitól félkörben egész a tátrai havasokig terjed, természetesen 
a hegylánczolatnak nemcsak a magyar, hanem a szomszédos 
romániai és galicziai (Zapalowicz 1. c.) oldalán, valószínűleg Buko- 
vinában is (Rareu, Pietrile Domnei, Herbich FI. d. Bukow. p. 33 
sub S. coerulea) előfordul. 
A S. Bielzii- nek az északi Kárpátokra vonatkozó előfordu- 
lását Uechtritz publikálta először (I. c.), a Kopa-hágóról (akkori- 
ban még S. coerulam néven). Uechtritz példányát nem láthattam 
ugyan, hanem találtam egy másik példányt a Magyar Nemzeti 
Múzeum növénytani osztályában a Kopa-liágó tőszomszédságából , a 
«Leiten»-ről (Hazsl. exs. in herb. Hayn.), melyet I)r. Filarszky 
szívessége folytán megvizsgálva, a S. Bielzii-ve 1 azonosnak találtam. 
Ezek után teljes joggal arra következtetek, hogy már Waheen- 
berg (FI. Carp. princ. 18Í4. p. 37.) is látta a 8: Bielzii-t. Ő t. i. 
a 8. coerulea termőhelyeiről a következőket jegyzi meg: « Hab. ad 
