2fi8 
fogakkal nyílik, a pete sok, hártyás-szélű mag itt is, ott is maradt 
fenn, magfehérje van, a gyököcske a köldök felé fordul. 
A két családnak még biológiai kapcsolata is van. A nagy és 
élénkszínű virágok csoportosan egyesülve iparkodnak feltűnni, a 
corollának aránylag hosszú csöve pedig hosszúcsőrű bogár látogatá- 
sáról tanúskodik. 
Különös bélyegek, melyek csak némely növényen vagy növény- 
családon ismeretesek, s a szegfűfélékkel, valamint a szentlászlófű- 
fél ékkel is közösek: 
A melléklevél hiánya. 
A levél alja gyakran, ha röviden is, összenő. Példának ele- 
gendő a szegfüvek Carthusiani csoportját, a Gentiana- félék közül 
pedig a Blackstoniát megemlíteni. Ez a sajátság a Dipsacaceák közt 
is ismétlődik. 
A sziromnak az a sajátsága, hogy elhervadva nem hull le, 
mind a két családban látható. 
A szegfűfélék családjában jellemző a terméscséklye (carpoplio- 
rum ), az a nvelecske, mely a toktermést a kehely fenekéről többé-ke- 
vésbbé fölemeli. A Oentianák Endotrichái kisebbvirágúinak (G. axil- 
laris) rövid carpophoruma szintén van. Erről a Polygcda is rokon. 
Végre a két családnak ősmaradék közös szerve is van. Ez a 
lig-ula, mely kiválóan a pázsitfélék levele és levélhüvelye határán 
mint csenevész szerv ismeretes (sás- és szittyófélék közt is meg 
van a nyoma), de a morfologában nevezetes irányító. A rendes 
levéllel együtt mint eredetileg kétrétű levél fogható fel. Valaha 
nagyobb szerepének kellett lenni, mert satnyúlva vagy átalakúlva 
több családban máig fennmaradt: a kígyónyelvfélék közt, ajenvő- 
félék tobozpikkelyén ; szépen kifejlődik a Xarcis.su s leplén (mellék- 
lepel, parachlamys) több érdeslevelű szirmában mint torokdísz 
(fornix), a Menyanthes , Parnassia , Cuscuta, Soldanella corollájában. 1 ) 
A szegfűfélék szirmán ezt a ligularis képletet coronulá- nak 
nevezik. A Gentianúk közt a rojtostorkúak szirmában maradt fenn 
szétfoszladozva s a hímet a megnedvesedéstől óvja. 
A két családnak majdnem valamennyi szervét összehasonlí- 
tottam s nemcsak a főbb, hanem az aprólékos, különös és biológiai 
bélyegekre nézve is szembetűnik a parallelismus. Szétágazásuk 
közben is majdnem minden analógon nyilvánúl. Az önfentartó 
szervek közül a levél állása és alakja, a tövön összenövése, a 
virágzat, a szaporodó szervek közül a bimbó csavarodása, a virág 
alapterve, a szirom kétrétűsége, a terméscséklye morfológiailag 
nagyértékű, a két családot szorosan egymás felé vonja, s filogone- 
tikai összefüggését árulja el. A különös bélyeg, mely egyik-másik 
csoportot, génuszt vagy fajt kitüntet, s melylyel itt elő nem hoza- 
kodtam, a fejlődés sorozatában újabb szerzemény lehet. A fejlődés 
') Fekete és M. Dietz, Erdészeti növénytana, a 210. old. az érdesleve- 
Kiek torok pikkelyét a párta kiöblösödésének, kigyürődésének mondja. A Gale- 
opsisé valóban ilyen kipúposodás, de az érdeslevelüeké gyakran ligularis képlet. 
