hosszú epochák óta tart és folyik, a bélyeg alakúi, változik, bonyo- 
lódik, az alaptervtől mindinkább eltérő lesz, végre el is tűnhetik 
s alkalmazkodás közben újabb iktatódhatik helyébe vagy a 
maradt bélyegek közé. Ha már kevés fajnak lenne a két család- 
ban kölcsönösen közös és megfelelő bélyege, nagyon régi, eltérő 
fejlődésére vall a közös alaptervnek. 
A két család különbsége aránylag kevesebb és kisebbnyoma- 
tékú, mint a megegyezése. Legkiválóbb eltérés a sziromleveleknek 
külön- ill. együttmaradása, de helyenként tetemes eltéréssel a mag- 
nak egy- vagy kétrétű héja, a hímeknek a kordia csövéből vagy 
tőle független eredése. Génuszonként és fajonként még sok más 
aprólékos különbség is van, a mint a két család növénye más-más 
helyen élt és a természeti állapothoz alkalmazkodott, tehát az alap- 
tervtől meglehetősen eltávolodott. 
A külön és forrtszirom napjainkban véletlenül keletkezik. 
A különszirmú Saponaria officinái is-hó\ ismeretes a forrtszinnú 
képződés, a gentiana- formájú S. hybrida L., a Campanula némely 
faja pedig . mély-metszetű (C. persici fólia ) vagy kivételesen egész 
külön szirommal is megjelenik (C rotundi fólia). A sziromnak külön 
vagy együtt maradása azonban a Chori- és Sympetalák seregében 
sem kivétel nélkül állandó: a különszirmúak közé számított Fúrna* 
riaceáíc , a Polygala , Montia , a len- és mályvafélék szirma egytagú, 
a szőllőé a tetején kucsma módjára egyesül, viszont a forrtszirmúak 
közé sorozott Pirolaceá- k, a Monotropa, az erika-féle Leclum , a 
Plumbaginace-i ík Ar mer iája, az olajfafélék Ornus-a valóságos külön- 
szirmúak, ezenkívül mind a két seregben van valóságos szirom- 
talan : Scleranthus, Alchemilla, Sanguisorba olykor a Stellaria 
média , Parsa pastoris a különszirmúak, a Glaux a Sympetalák 
közt. A Pirolaceá- k, Ericaceá- k és némely Campanulifiora hímje 
nem a szirom csövéből, hanem a virág vacakjából ered (thalamni- 
stemones), a lóheréé pedig a szirommal többé- kevésbbé összenő. 
A szirmoknak külön maradása, ill. külön tagú ereszének az 
intercalaris növekedéssel való összetartása (a szirom csöve) a két- 
szikűek két nagy serege között ezek után nem absolut különbség. 
De a virág takarólevelei együtt- vagy különmaradásának másutt 
nem tulajdonítanak fontos értéket. A különszirmúak kelyhe lehet 
forrttagú, mint éppen a szegfűféléké, s a kiilönkehelylevelű Alsinaceá- 
kat gyakran el se választják tőlük. A sóskafélék között a Ramex 
meg a Polygonum vérrokonsága kétségtelen, pedig a Bumex leple 
kétsoros s a tagjai teljesen szabadok, a Polygonum ellenben íorrt- 
leplű, leple 4—5 metszetű. 
Még feltűnőbb a kiilönleplü és forrtleplű génuszok megíté- 
lése az egyszikűek osztályában. Ezek nagy óbb virágúi körében úgy 
mint a kétszikűek között, forrt- és kiilönleplü csoportot nem szokás 
alkotni, legfeljebb mint családot (különlep] ű Orch ideá-k, Álismataceá-k. 
Butomus), alcsaládot (a forrtleplű Asparageae ) vagy génuszt szokás 
e bélyeg nyomán szétválasztani. Az egyszikűek tagosa Itsága és 
