földrajzi elterjedése — a har- 
madkorból fenmaradt típusok- 
hoz kell számítanunk, önkénte- 
lenül felmerül az a kérdés, 
hogy hát a Balkán -félszigeten, 
mely a Diluvium alatt hasonló 
módon nyúlt be a melegebb 
zónákba, mint az ibériai, apen- 
nini stb. félszigetek, nem ma- 
radt-e fenn egyetlen egy kép- 
viselője ezen pompás, az európai 
érdesíevelűek között talán leg- 
szebb nemnek? 
Sajátságos véletlen követ- 
keztében abban a helyzetben 
vagyok, hogy ezen kérdésre is 
igennel válaszolhatok. 
Éppen úgy, mint a hogy a 
krimi félszigetnek megvan a 
maga (Ázsiában különben el- 
terjedtebb) Solenanthus starni- 
neus- a (Desf.) (= S. Bieber- 
steinii Hohen.), a hogy az 
olasz félszigetnek megvan a 
maga Solenanthus apenninm- a 
(L.) F. et M., a spanyol félszi- 
getnek pedig a Solenanthus 
Reverchonii- ja. a Balkán-félszi- 
getnek is van egy sajátos, ben- 
sztilött faja, az ott talán szintén 
előforduló Solenanthus apenni- 
nus- on kívül, melyet Sibth. és 
Sm. Prodr. 1. (1806) 118. old.: 
«in eampis Graeciae et in 
Zacyntho» említenek, mely adat 
Columna Ek])hr. 170. oldalán 
található kitűnő képnek idézése 
miatt kizárja a tévedést. Igaz, 
hogy újabb szerzők ezen ada- 
tot teljesen mellőzték. 
Baldacci Antal dr. úr 1896- 
ban északi Epirusban egy sa- 
játságos, az érdesíevelűek csa- 
zu erörternden Gründen — je- 
doch gewiss nieht in letzter 
Linie wegen ilirer eigentiimli- 
chen geogr. Verbreitung — zu 
den tertiáren Typen zuzuzalen 
sind, driingt sich unwillkür- 
lich die Frage auf, ob de mi auf 
dér Balkanhalbinsel, welclie in 
dei - Diluvialzeit doch ebenso in 
würmere Zonen hineinragte, wie 
die iberische und apenninisehe 
Halbinsel — kein Vertreter dió- 
ser prachtigen, in dér europaei- 
schen Flóra vielleicht schönsten 
A spe r ifolieen - G a 1 1 un g er haltéi i 
geblieben sei ? 
Ganz zufalliger Weise bin ich 
in dér Lage auch diese Frage 
mit «ja» beantworten zu kőimen. 
Ebenso wie die Halbinsel 
Krim den in Asien übrigens 
weiter verbreiteten S. staminens 
(I)esf.)(=A. Biebersteini i ’Hohen.), 
Italien den S. apenninus (L.) 
F. et M., die iberische Halbinsel 
den S. Reverchonii , beherbergt 
auch die Balkanhalbinsel ausser 
den vielleicht dórt ebenfalls vor- 
kommenden S. apenninus 1 ) ci- 
nen ihr eigentümlichen Yertre- 
ter dieser Gattung. 
lm -lahre 1896 entdeckte Herr 
Dr. A. Baldacci im nördlichen 
Epirus eine sehr merkwiirdige 
Asperifoliee, welclie aber nur 
in Fruchtexemplaren gefunden 
worden ist. Die Fruchtform ver- 
wies uns in die Gattung C//no- 
plossum und wir habén sie in 
Nuov. giorn. botan. italiano VI. 
(1899) p. 8d (Sep.) als Cynoylos - 
') tön eampis Graeciae et in Zacyntlio» Sibth. et Sji. Prodr. Pl. Gr- I. 
(1806) p. 118 (wegen Citierung (les vorzüglichen Bildes : Columna Bkphr. (ed. II.) 
170 schwerlich mit einer anderen Pflanze verwechselt !). Nenere Autoren lásson 
diese Angabe allerdings vollstiindig ausser Acht. 
