Müller-Holst (Kopénhága) is l)eeses adatokkal bővítette ismere- 
teinket; a zürichi magvizsgáló állomáson pedig 1875 óta rend- 
szeresen foglalkoznak a vetőmagvakban található gyommagvak 
meghatározásával azon célból, hogy ez adatok bizonyos származás 
felismerésére felhasználhatók legyenek. E tanulmányok eredmé- 
nyei részint az előadónak «I)ie besten Futterpflanzen » czímű mü- 
vében. részint pedig a zürichi magvizsgáló állomás évi jelentései- 
ben vannak közölve. 
Ezen meghatározások hosszadalmasak, mert a legtöbb idegen 
gyommagot csak úgy . sikerült pontosan meghatározni, hogy a mag- 
ból növényt neveltek s ezt határozták meg. Egy ilyen meghatá- 
rozás 1—2 — 3 évet, soknyáréltü növényeknél néha még több évet 
vett igénybe, de hogy a meghatározásokhoz kétség ne férjen, fel- 
tétlenül ajánlatos ezt a módszert követni. 
Rátér ezután a származási vizsgálatok gyakorlati hasznára. 
Fontosságuk kiviláglik abból, hogy egy s ugyanazon fajhoz tar- 
tozó, de különböző származású gazdasági magvaknak használati 
értéké más. így p. o. a chile- i lóhere Európában nem vált be; a 
turkestani luczerna az eddigi kísérletek alapján az európainál cse- 
kélyebb értékűnek bizonyúlt ; az erdőkben vad állapotban termő 
növényekről gyűjtött Dactylis (csomós ebír) mag silány, az abból 
fejlődő növény apró termetű, nem kiadós ; az újseelaudi Dactylis 
rossz minőségű, az amerikai származású Festuca pratensis (mezei 
esenkesz) az európainál csekélyebb értékű, mert a rozsdának nem 
áll ellen, a syriai bükköny csekély értékű, az európainál silányabb 
Ilyen származás-megállapításoknál úgy az idegen gyom- 
magvak, mint az azokból nevelt növények meghatározása czéljából 
is, a magvizsgálók gyakran kénytelenek specziális ismeretekkel 
rendelkező botanikus szakférfiak támogatását igénybe venni. 
Maga a vetőmag, annak színe és alakja csak kivételes ese- 
tekben nyújt alapot arra, hogy róla a származását felismerhessük, 
így lóheremagnál a délfranczia lóheremag fém-fénye, az olasz ló- 
heremag világos sárga színe, a pfalzi lóheremag zöldes- viola színe, 
az angol «Cow Grass» fényessége ; a Trisetum ftavescens (arany- 
zab)-nál a tiroli származású árúnak tarka, viola színe; az újsee- 
landi Festuca arundinacea (nádcsenkesz) termésének homályos, 
szalmasárga színe néha útbaigazít a származás megállapításánál, 
általában véve azonban azt kell állítanunk, hogy a magvak színe 
ezen vizsgálatoknál nem nyújt biztos alapot. 
Néha jobban útbaigazítanak a magvakban talált egyéb ide- 
gen anyagok. így az orosz heremagban a fekete földrögöcskék, a 
délfranczia luczernában a kagylótöredékek (Délfrancziaországban 
a luczernásokat a tenger kivetette moszatokkal trágyázzák s ezek- 
kel kerülnek a luczernába a kagylók, meg töredékei is), a magyar 
lóheremagban a sötét színű földrögöcskék; a canadai Poa com- 
pressa (lapos perje) termést fogásáról lehet megismerni (az aszott 
v. aczat = Cirsinm arvense tüskéi vannak benne). 
