13 
ben tér el : A telep lebenyeinek szélét, csekélyebb mértékben a telep 
lapját is sűrűn rövid, merev s a teleppel egyforma színű iszidiumok 
lepik el. melyek néhol szorediumokba is átmennek : azon iszidiumok- 
ból, melyek magán a telep lapján ülnek, rövid, merev, fekete 
szőrök állanak ki (e tulajdonságtól kapta e faj nevét) ; spórái igen 
vastag falúak. Kálilúg a világos-szürke telepet s a fehér bélréte- 
get sárgára festi, utóbbi azonban chlórmészszel való utólagos keze- 
lés mellett sem festudik pirosra. Ezen bélyegek igen jól jellemzik 
e fajt s Hue teljes joggal tartja új fajnak. Amidőn Hue idézett 
tanulmányát közzétette, e zuzmónak csakis nyugat-francziaországi 
termőhelyeit ismerte s ebből azt következtette, hogy ezen faj 
előfordulása csakis ezen vidékre szorítkozik. Miután azonban a 
botanikusok figyelmét reá felhívta, megtalálták még Franczia- 
országnak más, sőt keleti (Vogesek, szedte Claudel) részében is. 
Csakhamar kiderült, bog}' nem is endemikus faja ez Franczia- 
országnak. mert megtalálták Spanyolországban (Na vas P.. sőt a 
Kanári szigeteken (Borkmülleb^ is. úgy hogy elterjedésének messze 
dél felé való kiterjedése meg volt állapítható. Francziaországlól 
keletre eső helyen. Predazzo mellett Déltirolban gyűjtötte Arnolu F., 
de nem ismerte fel, mert a «Lichenes exsiccati» czímű gyűjtemé- 
nyében az 1151. sz. a. « Parmelia perlata f. ciJiata D. C.» néven 
adta ki. Ezekhez járul már most a bánsági termőhely. 
A Skandináviái félszigeten, Angolországban, Németországban 
s a Svájczban mindeddig nem találták; egy gazdag anyag ez 
irányban való átnézése, mely ezen, lichenologiai tekintetben jól 
átkutatott országokból, rendelkezésemre állott, ugyanis csak tagadó 
eredményre vezetett. Úgy látszik tehát, hogy ezen zuzmó Európá- 
nak csak déli felében fordúl elő. Az eddig ismert termőhelyei 
szerint Francziaország nyugati része képezi a Parmelia pilosella 
előfordulásának legészakibb, a Bánság a legkeletibb határát. Azt, 
vájjon a bánsági termőhelye elkülönített- e, avagy talán boszniai, 
herczegovinai, dalmáeziai, isztriai s olasz termőhelyek közvetítésé- 
vel nem áll-e kapcsolatban az említettekkel, ezen országok zuzmó- 
flórájának hézagos ismerete alapján meg nem állapíthatjuk. 
Stirpes nonnullae novae, Flóráé regni Hungarici. 
(A magyar királyság nehány új növényfaja.) 
Auctore : Dr. Lcdovico Simonkai (Budapest). 
VI. Armeria barcensis Simk. — Bareasági Gomboslelleg. 
Armema e sectione « Plagiobasis* Boise. ; tubo calycis ecalcarato, 
inferne oblique assymetrico, decemcostato, basi penitus glabro. 
superne in costis minute, sparseque puberulo: limbo calycis albo- 
scarioso, quinquecostato, costis 5 apiculato. Involucri ph yllis exteriori- 
bus stramineis, membranaceo scariosis, plus-minus laté ellipticis, 
apice obtuso breviter apiculatis; bracteis interioribus albo-scario- 
