Esztergom vármegyének társadalmi, politikai s közgazdasági 
életében tekintélyes pozíciója volt. Mint gyakorlott szónok, szavát 
is hallatta mindig, valahányszor nemzeti, humánus s közmívelődési 
érdekek megkívánták. Nem ez a helye, hogy Feichtinger Sándor- 
nak Esztergom közegészségügyi, közoktatási és közjótékonysági 
intézményei körül szerzett nagy érdemeit felsoroljuk, itt kizárólag 
csak azon érdemeit óhajtottuk méltatni, amelyeket a természet- 
tudományok, különösen a növénytan mívelése körül szerzett. 
Szoros barátság fűzte öt Grundl Ignácz doroghi plébános- 
hoz, a jeles növényismerőhöz, kor- és szaktársához, a kivel szá- 
mos kirándulást tett megyéjének különböző részébe. 1872-ben részt 
vett a magyar tud. Akadémia által támogatott fűvészeti társas 
kiránduláson, melyen Hazslixszky Frigyes vezetése alatt részt 
vettek Simonkai Lajos, Lojka Húgó, Klein Gyula, Hazslixszky 
Hugó és Ludmann Ottó. Ez alkalommal Aradmegye egy részét, 
a Ruszka-havast, a Retyezát-hegységet, Orsóvá, Báziás és Temes- 
vár vidékét kutatták ki ílorisztikai szempontból. 
Ezen utazásnak eredményei a 7. sz. a. megnevezett dolgo- 
zatában közölte. De már előbb is önállóan utazta be hazánknak 
több érdekes területét, megfigyeléseiről részint a magyar orvosok 
és természetvizsgálók, részint pedig a magyar tud. Akadémia 
kiadványaiban számolt be. 
Szakirodalmi működése közben, melynek főbb czikkeit alább 
egy jegyzékben közlöm, egy kb. 8000 fajból álló herbáriumot 
gyűjtött, mely hazánk flóráján kívül felölelte majdnem teljesen 
Középeurópa flóráját. A legnagyobb részét maga gyűjtötte. Ezen 
gyűjteményt már 1885-ben Szeged városának ajándékozta azzal, 
hogy a majdan ott felállítandó harmadik egyetem czéljait szolgálja. 
t Dr. ALEXANDER FEICHTINGER von Baranyanáűasd. 
( 1817 - 1907 .) 
Wiederum ist die kleine Schar jener Manner, welche sich um 
die Erforschung dér Flóra unseres Landes unvergangliche Ver- 
dienste erworben habén, gelichtet worden. Dr. Alexander Feich- 
tinger, kön. Rat und Physicus dér kön. Freistadt Esztergom a. D. 
ist am 5. Januar 1. J. im Altér von 90 Jahren in Esztergom 
gestorben. Wir verlieren an ihm einen charaktervollen, vielseitig 
gebildeten, griindlichen, für seine Wissenschaft begeisterten Forscher. 
dér, trotzdem ihn sein Beruf den grössten Teil seiner Arbeitszeit 
für die aerztliche Wissenschaft in Anspruch nahm, die nach Aus- 
iibung seiner aufopfernden Tátigkeií nocli iibrig bleibende Zeit 
fást ausschliesslich dem Stúdium dér Botanik widmete. Er suchte 
in diesel’ Beschaftigung Zerstreuung und Erholung ; selbstverstandlich 
war es die floristische Disciplin, welche ihm eine solche bot. Durch 
das eine lángé Reihe von Jahren hindurch fortgesetzte Samuiéin, 
