286 
i 
Magyarország és Alsó-Ausztria flórájának Lycoctonum- 
féle sisakvirágai. 
Aconita Lycoctonoidea Regni Hungáriáé additis Lycoctonoideis 
Austriae inferioris. 
Közli ; | ,, . ,, , 
Comm.:S Dr * ( ^ er < ^' ,lla ' 
A következőkben több évi vizsgálódás alapján Magyarország 
Lycoctonum-ié\e sisakvirágait tárgyalom. Hozzávettem dr. Beck 
Günther prágai egyetemi tanár úr herbáriuma és saját kutatásaim 
alapján az alsó-asztriai Lycoctonum - féléket is, hogy a sárgavirágú 
fajok változatosságáról teljesebb képet nyújtsak, másrészt munka- 
és térkimélós végett, hogy a részben egyező fajokat ne kelljen 
külön közleményben tárgyalnom. Az ismétlések elkerülése végett 
jellegeztem az első helyen tárgyalt fajt is oly részletesen, hogy 
a többi leírást ehhez fűzhessem. 
Általánosságban, ha a finomabb különbségektől eltekintünk 
és a faj fogalmát tágabb értelembem vesszük, öt törzsfajt külön- 
böztethetünk meg Magyarország területén. Tekintetbe véve, hogy 
ezek túlnyomó része nem egységes, hanem több-kevesebb, egy- 
mással szisztematikailag egyenrangú és a faji határok között 
geographiai önállósággal is bíró fajtára oszlik és hozzávéve még 
két fajt, mely hybridus eredetre vezethető vissza, a hazai Lyco- 
ctonum-télék változatosaknak, Magyarország flórája Lycoctonum- 
félékben gazdagnak mondható és az a vélemény, mely szerint az 
Aconitum - nemzetség a Kárpátokon sokkal kevesebb tagú, mint az 
Alpesen, 1 ) valószínűleg egyáltalán nem, a Lycoctonum - sectióra pedig 
kétségtelenül nem állhat meg. 
Legelterjedtebb az A. Vulparia, mely a nyugati Balkántól 
kezdődőleg az Alpesen végig a lomberdő övének jellemző növénye, 
Aconitum Lycoctonum -a régebbi auctorainknak, melyre az A. Vul- 
paria Reichb. (111. Acon. 1827, t. 56 — 58) elnevezést Simonkai, 
Beck és Fritsch 3 ) nyomán az irodalom ma már befogadta annál 
is inkább, mert a sok határozatlan és többé- ke vésbbé kifogásolható 
elnevezés közül ennek fogalma nem kétséges és a Középeurópában 
elterjedt typusnak is leginkább megfelel (1. Fritsch i. h.). 
Hazánkban az A. Vulparia Vas vármegyében a norikumi 
erdőkkel egészen a síkság szélére leszáll, a Marcal rónaságán izo- 
láltan álló Nagysomlóhegyen is terem, általában a Dunántúl erdős- 
dombos vidékén mindenütt elő-előbukkan, Budapest környékén és 
*) Borbás, Terin. fűz. 1901, 458. 
=) Simonkai, En. ti. Transs. 1886, 61; Beck G., FI. NO. 402; Fritscii, 
Verh. zool. bot. Ges. Wien, 1891, 188. 
