300 
Schott, MX), in culmine Nagy-Árpás (J. Wolff), in alpe Teritia 
(Baumgarten), Ólán (Románia, Reckert SIv);com. Krassó- Szörény : 
m. Mik. ad. catarractas Bisztrae sül) alpe Szarkó (Heuffel MX), 
Szarkó (Borbás); com Beszterce- Faszod : Korongyis, Ünőkő, Galac, 
Mihajácza (Porcius, Czetz SK). 
Borbás egyik referátumában (ÖBZ. 1893, West-, Nord- u 
Mitteilungarn 3) Liptó-Uj várról A. Hosteanum- ot említ. Kétségtelen, 
hogy ez nem a Schur növénye, de nem egészen világos, hogy 
Borbás mit értett e néven. Herbáriumából úgy látszik, hogy egy 
időben az A. austrále- 1 jelezte vele. 
Közöltem Schur eredeti leírását, mert abból kitűnik, hogy az 
A. Hosteanum typusa lesimuló szőrű. Különbözik tehát tőle az 
6 b. A. patentipiluni 
Gáyer M. Bot. Lapok, 1906, p. 233. 
Hábitu omnino A. Hosteanum refert. a quo caide et infiores- 
centia itense et patentim vitlosa , cassideque pilis patentibus hirsuta 
dignoscitur. 
Comit. Fogaras: Paltiu versus Xegoi (J. Wolff), Stina Zirna 
(Románia, Andrá MN), Ólán (Románia, Reckert, W); com Besztercze- 
Xaszód : Galac (Czetz, W). 
Az 5. és 6. szám alatt tárgyalt AecmÚRw-csoportnak ősi 
hazája a keleti Kárpátokban van. Erdélyben és szomszédos hegy- 
vidékén a leggyakoribb, alakköre itt a legváltozatosabb, innen 
terjedt a Kárpátok északi vonulatára. — A keleti havasok A. Hos- 
teanum-áhm\ az A. austrále és végül a kopasz termésű typikus 
A. moldavicum ősibb alakját láthatjuk. Megállapítja e philogeneti- 
kai sorrendet e fajták elhelyezkedése a hegyeken lefelé, horizon- 
tális irányban pedig az A. austrále gyakorisága az erdélyi hegye- 
ken. ritkasága és végül eltűnése az északi Kárpátokban, a kopasz 
termésű fajta uralkodása a nyugati határon. Az A. Simonkaianum- 
ban és még inkább az A. patentipilum- bán a legősibb fajtákat 
lehet látnunk. Feljogosít erre az a tény, hogy e fajták a hidegebb, 
havasi és havasalji kiimához kötve jelentkeznek, azonkívül, hogy 
ez utón az A. excelsum közvetítésével egy elég valószínű rokoni 
láncolat áll elő, melynek túlsó végét az A. septentrionale alkotja. 
7/a A triste. 
Fisch. in Reichb. FI. Germ. exc. III. 737 ; in Reichb. 111. Acon. 
t. 57 fig. e anonyma. — A. Lycoctonum var. cum floribus coeruleis 
Baumg. Enum. II. 97 ; Baumg. herb. ! — A. Vulparia var. A. triste 
Simk. Érd. ed. fi. 62. - A. Vulparia X moldavicum mihi. 
Flores initio puliidé ftavescentes in colorem caesiolilacinum 
abeunt. 
Keichenbach 1. c. plantam sic dignovit : Flores pallide 
caesiolilacini sepalis inf. subtestaceis. Sic flos maturus, flos 
iuvenilis totus pallide flavescit, qua de causa cl. dr. L. Simonkai 
in herb. A. triste sic descripsit : flos colore pallide luteo et sordide 
violascente in eadem inflorescentia variat. Ceteris A. triste charac- 
