kevésbbé fontos bélyegek alap- 
ján (p. o. egyes szervek szőr- 
zete alapján) «fajilag» elkülö- 
nít olyan alakokat, melyek 
határozottan eg} r alakkörbe 
vagy «faj»-ba tartoznak (p. o. 
az .1. Hosteanum Schur-í az 
A. moldavicum-tól), másrészt 
pedig synonymoknak tart szá- 
mos oly fajt, melyet egyálta- 
lában nem fűznek össze szoro- 
sabb rokonsági kötelékek. 
Ilyen összevonások útján si- 
került a szerzőnek a sisakvirá- 
gokat 57 fajra redukálni, mely 
eljárásánál természetesen szem 
elől tévesztette a növénygeo- 
graphusok azon forró óhaját, 
hogy egyszer valahára oly fel- 
dolgozást kapjanak kézhez, 
melyben ezen nemzetség leg- 
alsóbb rendszertani egységei 
részesülnének alapos és kritikus 
megvilágításban. 
A sisakvirágok monographi- 
kus feldolgozása elé tudvalevő- 
leg a « Tuberaconitum » -csoport 
(a <' Xapellu$» - ok, « Camma- 
rumi >- ok stb.) gördítenek leg- 
nagyobb akadályt. Ezen cso- 
portban természetes csoporto- 
sítást deductiv úton megálla- 
pítani addig egyáltalában nem 
lesz lehetséges, míg a legalsóbb- 
rendű rendszertani egységei, 
melyekből majd minden hegy- 
ségben találunk eltérőket, ala- 
posan tanulmányozva s közös 
ismertető bélyegjeik alapján 
csoportosítva nem lesznek. 
Ennyire azonban a szerző nem 
mélvedt a tanulmányába s ezért 
az általa közzétett csoportosí- 
tást tökéletesnek, véglegesnek 
nem tarthatjuk. 
A mi a részleteket illeti, sok 
olyan dolgot nélkülözünk, a mi 
mássige geworden. Einesteils 
werden auf Grund geringfügige- 
rer Merkmale, wie z. B. Behaa- 
rungeinzelnerOrgane, Einheiten, 
welche zu einem Formen-Ivreise 
gehören, als «Arten» abgetrennt 
(z. B. das A. Hosteanum Schür 
von A. moldavicum), anderen- 
teils aber oft gar nicht náher 
verwandte Arten als Synonyme 
zusammengeworfen. 
Durch solche Zusammen- 
ziehungen ist es dem Verf. ge- 
lungen, die in diese Gattung 
gehörenden Arten auf 57 zu 
reducieren. wobei er f reilich 
den sehnliehen Wunsch dér 
Pflanzengeographen, doch end- 
lich einmal eine Aconitma- Be- 
arbeitung zu erhalten in wel- 
cher die untersten Einheiten 
kritisch gesichtet werden, ganz 
ausser Acht gelassen hat. 
Bei einer monographischen 
Bearbeitung dér Eisenhiite 
bietet bekanntlich die Section 
« Tuberaconitum » d. i. Napel- 
lus. Cammarum etc. die gröss- 
ten Schwierigkeiten. Diese 
Gruppé liisst sich eben nicht 
eher deductiv einteilen. bevor 
mán nicht die einzelnen unter- 
geordneten Einheiten, dérén fást 
jedes Gebirge eigentümliehe 
Formen besitzt. genau studiert 
und auf Grund gemeinschaft- 
liclier Merkmale gruppiert ha- 
bén wird. Soweit hat sich aber 
dér Yerf. in den Stoff nicht 
vertieft und so kaim die von 
ihm gebotene Uebersicht auch 
nicht als vollkommene, abge- 
schlossene betrachtet werden. 
Bezliglich dér Details ver- 
missen wir so manches, was 
