18 
tannia, Svédország és Észak- 
olaszország. A Balkánfélsziget- 
ről és Oroszországból eddig 
még nem közölték. 
Hazánkban ritkaság. Irodal- 
munk ugyan 15 termőhelyét 
említi, magam azonban csakis 
a lugosi és a nagyszebeni elő- 
fordulást tartom bizonyosnak. 
Lúgoson Heuffel gyűjtötte 
1824-ben. Ezen hexandrák egy 
része El. Hydropiper név alatt 
jutott a Magy. Nemz. Muz. her- 
báriumába, más részének nem 
volt neve. 
A lugosi hexandrára vonat- 
kozólag néhány pontosabb ada- 
tot közlök e helyen. 
A szár erősen elágazó, a föl- 
dön elterülő. Agai vékonyak, 
elég hosszúak. A növény nagy- 
sága 8 cm-ig terjed. A szár 
alsó és középső részében az 
internodiumok hossza 5— 6 mm. 
A levelek nyele igen rövid 
(V 2 — 1 mm.). A levél lemeze 
elliptikusán lándzsás, hossza 
3 — 5 mm. A virágkocsányok 
rövidek, hosszúságuk 0'5 — 2 
mm. közt váltakozik, de több- 
nyire rövidebbek az 1 mm-nél. 
A virág úgy látszik kleistoga- 
mus. Kinyílt virágot nem lát- 
tam. A mag sárga, alakja egye- 
nes vagy csak kissé görbült. 
Hossza 048 — 0'56 mm., széles- 
sége 013 — 048 mm. közt vál- 
takozik. A mag felületén hosz- 
szanti sorokba elrendezett kes- 
keny mélyített mezők vannak, 
még pedig soronként 20—22. 
A mag fölületének ezen szer- 
kezetét nem figyelték meg, leg- 
alább az irodalom nem szól 
róla. Az El. magjának aránylag 
legjobb rajzát Baillox, Hist. 
noch Grossbritannien, Sch ve- 
den u. Norditalien. Vöm Gebiete 
dér Balkanhalbinsel und aus 
Kuss! and ist es bislier nicht 
bekannt gevvorden. 
In Ungarn ist sie eine Ra- 
ritat. In dér Litteratur finden 
wir zwar 15 Standorte ange- 
führt, doch halté ich nur den 
Standort bei Lúgos und Nagy- 
szeben für sicher. Bei Lúgos 
hat Heuffel diese Art i. J. 
1824 gesammelt; das Matéria! 
kam z. T. als E. Hydropiper 
bezeichnet, z. T. aber ohne Be- 
zeichnung in den Besitz des 
ungar. National -Museums. Be- 
züglich dér Lugoser EJiexandra 
kann ich hier einige Details 
erwáhnen. Ihr Stengel ist reich- 
lich verzweigt, niederliegend ; 
seine Aeste sind dünn, doch 
ziemlich láng. Die Pflanze misst 
bis 8 cm. Die Internodien sind 
am unteren u. mittleren Teile 
des Stengels 5-6 mm. láng ; die 
Blátter sind sehr kurz (V 2 — 1 
mm.) gestielt, ihre Spreite ist 
elliptisch-lanzettlich, 3-5 mm. 
láng. Die Blütenstiele sind kurz, 
von 0'5 bis 2 mm. láng. meist 
kürzer als 1 mm. Die Bliiten 
scheinen kleistogam zu sein. 
Geöffnete Bliiten habé ich nicht 
gesehen. Ilire Samen sind gelb, 
gerade oder nur ein wenig 
gekrümmt, 048 — 0*56 mm. láng, 
043 — 048 mm. breit, an dér 
Oberfláche durch schmale, con- 
cave Felder gezeichnet, velche 
in Linien angeordnet sind u. zw. 
finden sich in jeder Linie 20 — 22 
Felder. Diese Structur dér Sa- 
menoberfliiche war bislier nicht 
beobachtet worden, wenigstens 
fin de ich hierüber in dér Litte- 
ratur keine Angaben. Die beste 
