30 
mélyített mezecskék rendezked- 
nek egymás alá. A rétyi am- 
bigua- nál 20 - 23, a keletindiai- 
nál 17 — 18 ilyen mezőcske van 
ég}- sorban. 
Valószínűnek tartom, hogy e 
faj a nyugati országokban is 
él. Sejtésemet a következő 
adatokra építem. 
A berlini muzeum her- 
báriumában a Brodowin mellől 
származó «E1. triandra »-nak 
virágai kocsányosak, csészéje 
pedig 3 levelű. Kocsánya 1 — 2 
mm. hosszú. Levélhossza a 
nyéllel együtt 4 — 5 mm. Magja 
fényes, sötétbarna, 2 - 8-szor 
hosszabb, mint széles. Hány 
porzója lehet, nem sikerült 
megállapítanom. A mennyiben 
e növénynek csakugyan 3 por- 
zója volna, akkor kétségtelenül 
szintén az ambigua-v al azono- 
sítható. 
A második adatot Rouy és 
Foucaud szolgáltatják, kik a 
«Flore de France» II I-ik köteté- 
nek 325-ik oldalán : «Elatine 
triandra Schkuhr, y pedicellata 
XoB.-t írnak le : «plante plus ou 
moius appliquée ; fleurs lon- 
guement pédicellées, pétales 
ouverts, étalés ». Közlik egyetlen 
helyről: dm, étang prés la 
Chapelle du Cháteau®. 
Majdnem bizon} r os, hogy e 
növény is : Elatine ambigua 
Wight. 
Hardy (1871 .) következő sorai 
is, az esetben, ha a növénynek 
csakugyan 3 porzója és 2 csésze- 
levele van, az ambiguára val- 
lanak : 
« Wirtgen a publié dans 
Flóré Rhénane : E. hexandra, E. 
bei dér Pfianze von Réty stehen 
20—23, bei dér ostindisclien 
17 — 18 solche Feldchen in einer 
Reihe. 
Diese Art dürfte wahrschein 
lich auch in westlichen Lándern 
vorkommen; ich stütze diese 
meine Vermutung auf folgende 
Grtinde. 
Bei einem « E. triandra* 
ExemplardesBerlinerMuzeum’s, 
welches bei Brodowin gesam- 
melt wurde, sind die Blüten 
gestielt, dér Kelch aber drei- 
bláttrig. Dér Blíitenstiel raisst 
1—2 mm. Die Lángé dér Blát- 
ter betrágt indus. Blattstiel 
4—5 mm. Dér Same ist glán- 
zend, dunkelbraun, 2-8-mal lán- 
ger als breit. Es gelang mir 
nicht die Zahl dér Staubfáden 
festzustellen. lm Falle die 
Pfianze tatsáchlich 3 Staub- 
fádén hátte, wáre sie zweifel- 
los mit E. ambigua zu iden- 
tificieren. 
Eine andere Angabe liefert 
nun die « Flóré de Francé » von 
Rouy u. Foucaud. Auf dér 325. 
Seite des III. Bandes wird eine 
E. triandra Schkuhr y pedicel- 
lata Non. beschrieben : «plante 
plus ou moins appliquée; fleurs 
lonquement pédicellées, pétales 
ouverts, étalés». Sie wird von 
einem einzigen Standort : « Ain, 
étang prés la Chapelle du Cha- 
teau» angegeben. Es ist fást 
gewiss, dass auch diese Pfianze 
E. ambigua Wight ist. 
Auch weisen folgende Zeilen 
Hardy’s (1871), im Falle die 
Pfianze tatsáchlich 3 Staubge- 
fásse und 2 Sepalen hat, auf 
E. ambigua hin : 
ás fascicules de plantes de la 
triandra , E. Alsinastrum. La se- 
