bán 5Va mm. hosszú (tábla 3. rajz), de ennek a sétának a közepén 
tövétől számítva 3 mm. magasságban egy kis capsula látható ( 2 ), 
amely rövid kis setarészleten ül, ki van hasítva mintegy a hosszabb 
sétából, melyhez teljesen hozzásímúl ; a tokon vékony collum, 
erősen kidomborodó oldalakkal ellátott urna, s tetőrészén majd- 
nem boltozatos, apró heggyel ellátott, kupakszerű operculum külön- 
böztethető meg. Az egész tok hossza: 1V 2 mm. E kis «fiók-tok» 
(3. rajz 2) operculuma tető-részétől 1 mm. magasságban van a 
nagyobb tok (2) collínná legalsó része, tehát jóval magasabban űl ; 
e tok 2 V a mm. hosszú, s / 4 mm- vastag, normális alakú rendesen 
fejlődött részekkel. A séta ama pontja szélessége, ahol a közepén, 
a kis tok ül, ezt is beleszámítva, mindössze: 1 / 2 mm. A felső (2) 
tok urnája éredőfélben levő spórákkal telt; a kis tokon (2) ilye- 
neket az amphitheciumon keresztül megkülönböztetni nem tudok, 
spórává való belső differentiáiódásnak nyomát nem látom. 
Ez a három különböző módon kifejlődött iker-capsulás Disso- 
don Froelichianus igen jó bizonyíték amellett, hogy egy véletlen 
külső esemény közbejötté, s nem valami eredményeiben kiszámít- 
ható belső ok okozza az ily iker-capsulák létrejöttét; mert hiszen 
ha Le Dieu, Brogniart, Bescherell . és Sc.himper stb. felfogása 
értelmében egyáltalán el is volna gondolható az iker-capsula-kép- 
ződés, akkor is meglehetősen egyforma, az illető species normális 
tokjára emlékeztető tokok jönnének létre, de nagy eltérés az iker- 
felek közt nem volna lehetséges. 
Hogy csak a véletlen, külső hatás az előidézője az iker- 
tokképződósnek, kitetszik napnál világosabban ama változatosság- 
ból, mely egy faj több iker capsulákat produkáló egyéneinél tapasz- 
talható. 
A tábla I. rajzán feltüntetett egyénnél a fagy a növekedő, 
erős oszlásban levő csúcsot nagyon oldalt érte, úgy, hogy amint 
a sértett helytől oldalra eső pontok mindketten mint önálló növekvő 
pontok kezdtek fellépni, a kisebb csak akkorává fejlődhetett, mint 
az ábránkon feltűntetett képlet. A tábla 3. rajza olyan egyént 
tűntet fel, melynek sporogonium-kezdete megsérült, de az egyik, 
önálló sporogonium-kezdetként működő rósz a fejlődésében vissza- 
maradt, jóval hátramaradt a másik fejlődése mellett, bizonyára 
csak azért, mert a sporogonium-kezdetnek nem a kellő közepén 
történt a sérülés. Így a nagyobb rész erőteljesebben fejlődött, 
fejlődésével a kisebb rész lépést tartani nem tudott és míg a 
nagyobb részt képező sporogonium-kezdet erőteljes sétán normális 
alakú és tartalmú, bár a rendesnél kissé satnyább tokká fejlőd- 
hetett, addig a kisebb résznek alacsony sétája fejlődött, melyen a 
rendestől minden részében eltérő alakú, spórát nem fejlesztő tokja 
keletkezett. — A 2. esetben a megsérülés a sporogonium-kezdet 
csúcsának majdnem közepét érte, úgy, hogy a két félre osztott 
csúcs mindegyike önállóan fejlődött, külön collum -f- urna 
-f- operculum részekkel ellátottan. 
