levélnek a szárral összefüggő része is beleesik, 'de különben kör- 
alakú. Kívül többrétegű, általában középvastagfalú, barnásveres- 
színü, polyedricus sejtek borítják, amelyek a peripheria felé mind 
kisebbek és vastagabbfalúak, a centrális részen elhelyezett vezető 
(axialis)-nyaláb felé nagyobbodnak s vékonyabb falnak s mindinkább 
színtelenednek, úgy, hogy a szár közepén kifejlődött axialis nyaláb 
sejtjeivel érintkező kéregparenchyma-sejtek vékonyfalúnk és vilá- 
gos sárgásszínűek. A középen foglalnak helyet a vizet vezető 
nyaláb apró sejtjei; a sejtek fala vékony, víztisztaszinű, ahol 3 sejt 
találkozik össze, vagyis a sarkokban collenchymaticusan meg- 
vastagodottak. A Lorentz ábráján feltűntetett szár k. m.-én 31 ) 
igen nagy teret foglal el az axialis nyaláb, a tátrai példák vezető- 
nyalábja ennyire sohasem fejlődik. 
Levél. A levéllemez (lamina) egyrétegű, szélén visszahajló 
(VI — VII. t. 1—6. rajz 1), sejtjei vastagfalúak, kerekdedek. A lamina- 
sejtek egynémelyike oszlása révén a lemez kétrétegű helyenként, 
egy sejt szélességben (VI— VII. t. 2. rajz). A szár alsó részén levő 
levelek általában erősebb alkotásúak, mint a felsők, de voltaképpen 
szerkezetbeli különbség köztük meg nem állapítható. Ezeknek 
szerkezetével való részletesebb foglalkozás már azért is felesleges, 
mert Loreniz foglalkozott velük 32 ) s le is rajzolta; hogy mégis 
szó tárgyává teszem, teszem azért, hogy a tátrai példákon tapasz- 
talt elütő tulajdonságokat kiemeljem. 33 ) Az alsó levelek csúcsához 
közel eső (VI — VII. t. 2. rajz) részén, közepén (VI — VII. t. 3. rajz) 
és basalis részén (VI — VII. t. 5 rajz) a levélerét borító epidermis 
a levélszínén az u. n. «ventralis»- (2), a fonákon az u. n. «dorsalis»- 
sejtek (5) kicsinyek, vastagfalúak s közrezárják a <fbelső-sejtek» 
(= Innenzelle)-et, amelyek középvastagfalúak, gyér chlorophyílum- 
tartalmúak. A szár felső részén levő levelek szerkezete egészen 
hasonló alkotású. A levélerét itt is egyrétegű epidermis borítja, 
néha kétrétegűvé teszi, helyenként egy sejt oszlása (VI — VII. t. 4. 
rajz, 2), a sejtek szintén kis üregűek, kerekdedek és vastagfalúak 
(VI — VII. t. 1., 4., 6. rajz, 2, 3). E «háti» és «hasi sejtek» közét 
igen nagy számmal töltik ki a « belső sejtekn, amelyek a levél- 
csúcs részén mint igen erősen megvastagodott falú, polyedricus 
sejtek (YI — VII. t. 1. rajz), a levél közepén (VI — VII. t. 4. rajz) és 
alsó részén (VI — VII. t. 6. rajz) mint parenchymaticus. vékonyfalú, 
chloroplastis-tartalmú sejtek különböztethetők meg. A levél alsó 
részén igen erőteljes a levélér és szegletesen domborodik ki, 
leolvasható róla, hogy a 8 sorban elrendezkedő levelek alsó része 
egymásra gyakorolt nyomása alakítólag hatott a levelek ere ala- 
kulására. Ennyire erősen fejlett levéleret Lorentz nem említ. 
J1 ) Orrundlinien zu einer vergleichenden Anatomie dér Laubmoose. — Abdr. 
a. d. Jahrb. f. wiss. Bot. VI. 1867. Tat. XXVI. Fig. 77 a. 
32 ) Lorentz 1. c. p. 68; Taf. XXVI. Fig. 77 (i, y, S, e, »), H. 
83 j Több levél keresztmetszeti képét éppen csak az tlres tér kitöltése 
czéljából rajzoltam be, 
