166 
kedő igen alacsony körhártya 61 ) (= merabrana basilaris, 
Grundbaut) (VI — VII. t. 10. rajz, 8), amelyen nyugszanak a pro- 
cessus (= Fortsiitze)-ok (u. a. rajz 4). A processu sok 
hosszúak, jóval túlérnek a peristomialis logon : felületi képen 
linealisak, tompahegyúek, középen egy hosszú, néhol megszakga- 
tottan, hasítás osztja ketté, aminek magyarázata az az egyszerű 
dolog, hogy a belső és külső peristomium alkotásában résztvevő 
ama bizonyos sejtek (VI— VII. t. 10. rajz, 6) radiális falaikon meg- 
vastagodott lapokat ugyan alkotnak, de e megvastagodások (u. az 
a rajz 4) szintén középen legnagyobb dimensiojúak, szélük felé 
vékonyodnak, s így a szomszédos sejt által képezett ilyen lapok- 
kal a szélén nem érintkezik. Csakis a processus tövén esnek e 
lemezek végeikkel szorosan egymás mellé. Két külső peristomialis 
fog közé illeszkedik ék-alakúan 1 — 1 processus, amint a VI— VII. 
t. 10. rajza mutatja. 
E processu s-ok harántul össze vannak kötve gyöngysorra 
emlékeztető hálózattal, t. i. a széleiket összekötő sejtfal 1 — 2 
helyen gömbösen megvastagodik (VI — VII. t. 10. rajz, 7). Ez a 
hálózat azonban, amely pl. oly jellemző a Meesea triquetra ra, 04 ) 
csak ephemericus életű. Tátrai példáimon a fiatal toknál is, amint 
a VI— VII. t. 10. rajza mutatja, csak gyéren fejlődik, egyébként az 
érett tok peristomiumján soh'se leltem meg. Nem találtam oly szabá- 
lyosan és oty egyenlő számmal kifejlődöttnek, mint azt pl. Limp- 
richt rajzán a most említett mohánál találta s feltüntette 66 ). A p r o- 
c e s s u s ok gyengén meggörbűlve (VI — VII. t. 11. rajz 2), magasra, 
egészen a toksüveg (operculum) tetőrészén levő tömör szövetig 
nyúlnak fel, homogeneus, sárgaszínü lemezekből összetettek. 
Ha e peristomialis fogak működni kezdenek, vagyis midőn 
az operculum leesett, hygroscopicus tulajdonságaiknál fogva aszerint, 
amint nedves, vagy száraz a levegő, összeborúlnak, illetőleg hátra- 
görbülnek, abból a tubus-szerű képletből (VI — VII. t. 10. rajz, 6) 
melynek a centrum felé néző sejtfalának megvastagodása a 
gyöngysorszerű hálózatot, — oldalsó, radiális sejtfalának megvasta- 
godása a processu s-ok egyik-egyik felét, — hátsó, a peripheria 
felé eső sejtfalrészletének megvastagodása a külső peristomialis 
fog ventralis lapját, — a horizontális haránt sejtfala maga : a 
1 a m e 1 1 a-t alkotja — csak a massivus részek maradnak meg, 
a vékony sejtfalrészletek mind szétszakgatódnak, tönkremennek. 
Látnivaló mindezekből, hogy úgy e fajnak, mint a Philibert 66 ) 
által részletesen átvizsgált Meesea triquetra peristomiumának ana- 
tómiai alakulása mily bonyolult, de amint Púilibert mondja (1. c. 
p. 6.) : «est un des plus intéressants á étudier*. 
* 
. * * 
cs ) Magyar Botanikai Lapok V. (1906.) p. 288. 
G4 ) Limpricht 1. c. II. Bnd. p. 515, Pig. 808, B, b. — G5 ) Limpricht <*. 
II. Bnd. ]). 515, Pig. 308, B, c- 
GG ) Revue Bryologiqne 15. année 1888. p. 8 — 11. 
