260 
(p. 33—48) s egyes alkotóinak, 
a kettő közti átmenet (p. 30 — 33) 
tárgyalását a máj mohok rövidre 
íogott chemiája (p. 48 — 50), az 
olajtartók (p. 50 — 54) az ivar- 
szervek s azok elosztása (p. 
55 — 78) részletes, a sporophyton 
(p. 79-99) tárgyalása (embryum- 
fejlödés, tok s részei, spóra- 
esirázás, elater-ek leírása) kö- 
veti. 
A vegetativus úton való sza- 
porodás módjai (gemma, ad ven - 
tivus-sarj, gnmócskák [p. 100 — 
1 1 3]) ismertetése után biológiá- 
jukat (symbiosis, kiszáradás 
ellen, vízt'elvételhez való alkal- 
mazkodás [p. 114 — 125]) s a 
gyűjtés módjait (p. 126 — 132) 
írja le. A systema (p. 133 — 137) 
után a leíró rész következik, 
pontos meghatározó tábláza- 
tokkal, az egyes fajok részle- 
tes leírásával s a nem ubiquista- 
f aj oknál az eddig ismeretes 
termőhelyek felsorolásával. Az 
eddig leírt májmohokon végig- 
tekintve, sajnálattal látjuk, hogy 
az i. t. szerző hazánkból fel- 
tűnően kevés adatot említ. Pe- 
dig a tárgyaltak közül több 
ismeretes hazánkban is. A hi- 
bák helyreigazítására, illetőleg 
a mindössze 9 nemzetség fajai- 
nál felmerült hiányok pótlá- 
sára szolgáljon a következő — 
megjegyezvén, hogy csak a nem 
ubiquisták lelőhelyeire szorít- 
kozunk. : 
Az 1. Biccia Bischoffii var. 
ciliifera (Link.) STEPHANi-tól hi- 
básan «Nadays»-nak (Nadap 
wahnt werden sollen. Dem «Bau 
des Thallus» (p. 8 — 30), Be- 
schreibung des «Kormus» und 
seiner Teile, und des Über- 
ganges zwischen beiden (p. 
30-33) folgt eine kurze «Chemie 
dér Lebermoose» (p. 48 — 50) 
und die ausführliche Beschrei- 
bung dér <■ Ölkörper» (p.50 —54), 
dér «Geschlechtsorgane» und 
dérén Verteilung (p. 55 — 78), 
endlich die Beschreibung des 
«Sporophyt’s» (p. 79 — 99 [Em- 
bryonentwickelung, Kapsel und 
ihre Teile, Sporenkeimung, Ela- 
teren]). 
Sodann folgen die Arten dér 
vegetatíven Vermehrung (Gem- 
men, Adventivsprosse, Ivnöll- 
chen [p. 100 — 113]) und nach 
ihrer Biologie (Symbiose, An- 
passungs - Erscheinungen an 
Trockenperioden und Wasser- 
aufnahme [p. 114 — 125]) gibt 
dér Verf. Anweisungen zum 
Sammeln dér Lebermoose (p. 
126—132). Dem System (p. 
133 — 137) folgt dér «Beschrei- 
bende Teil», mit ausfíihrlichen 
Bestimmungstabellen und ein- 
gehender Beschreibung dér ein- 
zelnen Arten. ausserdem bei 
den weniger verbreiteten Arten 
auch die Aufzahlung dér bisher 
bekannten Standorte. Aus Un- 
garn werden auffallend wenige 
angefiihrt. Eine Ergiinzung 
diesel* bei 9 Gattungen vor- 
findbaren Liicken möge fol- 
gendes bieten, wobei ich mich 
jedoch nur auf die selteneren 
Arten beschránken muss. 
Den Standort von 1. Biccia 
Bischoffii var. ciliifera (Link.) 
von Stephani falschlich «Na- 
