№ 1—2 
Извѣстія Имп. Бот. Сада Петра Великаго. 
і I 
хроматофорами ; изъ значительнаго числа синезеленыхъ (35 ви- 
довъ) ни одинъ не приводится для теплыхъ и горячихъ водъ, 
а изъ діатомовыхъ только Егизіиііа гііотЬоісІез Ее- Тот ѵаг. захо- 
піса Ее-Топі указана „іп зігеатз соМ, лѵагт апсі Ьоі“. 
О. &. ТѴезі въ небольшой замѣткѣ „Аіц-ае ігош Ноі Зргіпц іп 
іѣе Маіау Репіпвиіа" (см. его вышецптированную работу „Оп зоте 
АІ^ае і'гот ѣоі зргіп^з" іп „ТЬе йоигпаі оі Воіапу“ Ѵоі. ЕХ, 1902, 
ращ 247 — 248) приводитъ три вида водорослей, собранныхъ въ 
одномъ горячемъ сѣрномъ источникѣ на Малайскомъ полуостровѣ: 
8ут рІоса йарріі О. 8. ТѴезі, Рѣогтісітт огіепіаіе О. 8. ТѴезі (изъ 
синезеленыхъ) и ІЗіаіота еіоп^аіит Ад. ѵаг. ЕѣгепЪег^іі ( Кіііг .) 
Ѵап-Неигсіс (изъ діатомовыхъ). 
\Ѵ. ЗсктШе въ своей работѣ „ІГеЬег сііе ігорізсѣе аМсапізсйе 
Тѣегта1а1^епйога“ (см. А. Епдіег „Веііга^е гиг Ріога ѵоп Аі'гіка“. 
XXII іп Епдіег з „ВоіапізсЬе 4аѣгЪис1іег“ Век XXX, 1902, ра§\ 
240 — 253) приводитъ для горячихъ (при 1° выше 40° С.) источ- 
никовъ тропической Африки 17 видовъ и 1 стерильную спиро- 
гиру: 1) Сйгоососсиз іиг^ібиз ( КШг .) А Т аед. (1° 40° С.); 2) СЬго- 
ососспз іііегшаііз Кіііг. (1° 40° и 52° С); 3) СЬгоососсиз Ооеігеі 
ЗсктШе ; 4) СготрЬозрЬаепа аропіпа КШг. (1° 40° С.); 5) ОзсШа- 
іогіа зиЬЪгеѵіз ЗсктіАІе (1° 52° С.) ; 6) Озс. цетіпаіа МепедН. (1° 52° С.) ; 
7) Озс. асшпіпаіа Оот. (1° 52° С.); 8) Озс. іепиіз Ад. („іп зіейепсі 
ітеіззет 8рги(Іе1“); 9) Рѣогтійіит ѴаМегіае (Ееірк.) БсктіЛІе (1° 65°С.); 
10) Ріі. Іатіпозит [Ад) Оот.] П) Ріа. Тгеіеазеі Оот.; 12) 8ріги1іпа 
Хешпаппі ВсктЫІе (1° 46° и 52° С.); 13) Зрігиііпа ІаЬугіпіЬіІогтіз 
(Мепедк.) Оот. (1° 46° и 52° 0.); 14) Зрігиііпа зиМіІіззіта Кіііг. 
(і° 45° С.); 15) Мазѣщосіасіиз Іатіпозиз Сокп (1° 50° К.); 16) Саіо- 
ійгіх аМсапа ЗсктШе (1° 52° С.). 
По мнѣнію ЗсктШе, изслѣдованная имъ флора горячихъ 
источниковъ тропической Африки мало отличается отъ термо- 
фильной флоры Европы: „(Ііе ігорізсйе ТйеппаШога сіег ипЬег- 
зпсйіеп Оиеііеп ѵоп сіег еигораізсйеп \ѵепі§- ѵегзсйіесіеп ізі“. Какъ 
увидимъ далѣе такой взглядъ Зсктісііе на самомъ дѣлѣ является 
весьма мало обоснованнымъ. 
Наконецъ, приведемъ еще двѣ работы, въ которыхъ имѣются 
указанія относительно альгологической флоры теплыхъ и горя- 
чихъ источниковъ умѣренной зоны южнаго полушарія. 
О. КогйзіеАі въ своей обширной работѣ „Егезй-\ѵаіег АІ^ае 
сойесіесі Ьу Бг. 8. Вег^§теп іп Хе\ѵ-2еа1апс1 апсі Аиз1га1іа“ (Копці. 
Зѵепзка Ѵеіепзкарз-Акасіетіепз НапсШпщя. Всі. 22, п° 8. 8іоск- 
йоіт 1888) приводитъ довольно много видовъ, найденныхъ въ 
горячихъ источникахъ Новой Зеландіи („йоі зргііщз, йоі, гіѵи- 
1еіз“, но безъ точнаго указанія і°) : 1) Соіеосѣаеіе зсиіаіа ВгёЪ., 
- іб - 
