450 
Извѣстія Имп. Бот. Сада Петра Великаго. 
1014 
/ 
А сі а ш о л- і ё. Г)іе Ѵе^еіаііопзѵегЬаІіпібзе сіе г Ваікапіап- 
сіег (1909). 
Вгискепікаііа ярісиіі/іога І)С • рго(1гоши8 7. (1838) 694. 
ЕпсІІісЬег. бепега ріапі. (1836 — 1840) р. 754. 
К. КосЬ. Веііга^е /ді еіпег Ріога сі. Огіепіез. (1848). 
Кее 8 аЬ ЕзепЬеск. Оеп. йогае Оегтап. (1849). 
КеісЬепЪасЬ. Іс. П. Оегтапісае XVII. (1855) іаЬ. 111. 
Т сЬі Ь а 1 с 1і е II. Аяіе Міпеиге ІИ, 1 ( 18 бо) р. 466. 
ВоІ8 8ІеГ. Р1. Огіепі. III (1875) р. 969. 
Епдіег ііпсі Р га п 11. Каііігі. РЙапгепіат. IV (1897) р. 62. 
Огесезси. Сопзресі. Ног. Котапіеі. (1898) р. 391. 
Веек ѵоп М ап пац'еііа. I )іе Ѵеоеіаііоп сі. іІІугізсЬеп Ьап- 
сіег. (1901). 
Н а іі сі е 1- М ах ъ е 1 іі. Ег^еЬпіззе еіпег ЪоіапівсЬ. Кекзе іп 
сі. Роп1І8е1іе ЕапсІ^еЬіг^е (1909) р. 177. 
К у з н е ц о в ъ. Ріога сапсазіса сгіііса IV вып. 1 . ( 1901 — 08) р. IX . 
Егіса зріеиіфііа 8а1ізЪ. іп Тгапзасі. Еіпп. 8ос. VI. (1802) 
р. 324. 8іЫЬ. Іс. П. ^гаес. 4. (1823) р. 47. ІаЬ. 353. 
Егіса оіутріаса 8іЬіЬ. М8. 
Егіса Вгискепікаііі 8 р г е п & е 1. Кепе ЁпНІескшщеп. I. (1820) 
]). 271. КсЬЬ. рі. егіі. II. (1823). іс. 300. 
Мепгіезіа Вгискепікаііі В а и т ц. Еп. 8Іігр. Тгап88у1ѵ. I. 
(1816) р. 333. 
ВпіскепіЬаІіа вріеиіііоііа — вѣчно-зеленый низкій вереско- 
видный кустарничекъ съ ползучими восходящими вѣтвями. Мо- 
лодыя вѣточки короткопушнстыя, густо облиственныя. Листья 
игловидные съ завороченными краями, около 4 пші. дл., къ осно- 
ванію суженные въ коротенькій, около 1 / 2 пші. дл., черешекъ, 
снабженный при основаніи горбикомъ; съ боковъ съ рѣсничками, 
на концѣ снабжены прозрачной остью, очередные, часто по два 
рядомъ (не супротивные) или же сближены по 4 — 5 какъ бы въ 
мутовки. На цвѣтоносныхъ побѣгахъ листья расположены рѣже, 
постепенно переходятъ въ прицвѣтники, такіе же линейные съ 
рѣсничками по краю, 3 пип. дл., окрашенные въ розовый цвѣтъ, 
нижніе еще зеленые, листовидные. 
Цвѣты скучены на вершинѣ въ продолговатое, колосовид- 
ное *) соцвѣтіе, сидятъ на длинныхъ ножкахъ по одному въ 
пазухахъ прицвѣтниковъ. Прицвѣтничковъ нѣтъ. Интересно от- 
мѣтить, что ВаІізЬнгу, а также Ое СапйоПе и ЕпсІИсЬег указы- 
ваютъ на отсутствіе прицвѣтниковъ. Между тѣмъ прицвѣтники 
сохраняются даже при плодахъ, и только на прошлогоднихъ 
і 
і 
; і' 
V 
і о; 
т 
01 
*) Что и дало поводъ такъ прочно укрѣпиться названію врісиІШога. 
— 2 — 
