80 
egy Senecio-hoz hasonló különös növény tűnt fel, mely e hegy- 
oldalt elég seregesen nőtte he. Itthon kitűnt, hogy e növény az 
Erechthites hieraci fólia (L.) Raf., mely nálunk csak kóbor jövevény. 
Az Erechthites hieracifolia (L.) Raf. hazai előfordulását össze- 
gyűjtve, és vándorlásának irányát megállapítva találjuk Moesz 
Gusztáv : « Nehány bevándorolt és behurczolt növényünk)) czímű 
munkájában.*) Itt a 140. lapon tárgyalja az Erechthites- 1 . Szerinte 
a növény legkeletibb előfordulása hazánkban Arad vármegyé- 
ben van s az erdélyi részekből sehonnan sem említi. Annál 
feltűnőbb tehát adatom, hogy az Erechthites ily távol keleten, 
a Fogarasi hegység lábainál is vegetál. Moesz G. szerint «az 
Erechthites 300 — 400 m.-nél magasabbra nem emelkedik hazánk- 
ban)). A Vistea maré oldalgerinczének eme legészakibb végén, 
egészen más viszonyok között él. Az az erdővágás, ahol az 
Erechthites- 1 találtam, tökéletes északi expositiója mellett 650 
700 m. magas. A látott Erechthitesek között egy sem volt olyan 
hatalmas fejlettségű, mint milyeneket Moesz munkájában meg- 
említve találunk. Gyűjteményem legnagy óbbik példája alig 60 cm. 
magas. E hegyoldalakon találtam még Puhnonaria rubra Sch. et K. 
tőleveleit, valamint Polygonatum verticillatum (L.) All.-í is. Fönnt 
1200 m. magasban lelegelt gyepekben Botrychium Matricariae 
(Schrk.) Spr. örvendeztetett meg. 
Innen a hegyláb keleti oldalán eléggé taposott ösvényen 
leereszkedtünk a Valea Vistea maré völgyébe, ahol a patak már 
1093 m. magasan folyik. Ezen oldalon pillantottam meg először 
a Blechnum Spicant (L.) Sw. harasztot, mely a völgy fenekén egé- 
szen a fatenyészet határáig igen közönséges haraszt. Itt mindenütt 
sok időt átélt hatalmas törzsű fenyők alkotják az erdőt, hol fejsze- 
csapások talán soha sem hangzottak el. Igazán a fennség érzete 
száll ja meg az embert e rengetegekben. Bőven terem ezen erdők- 
ben a Hieracium transsilvanicum Heuff. Mint különös észleletét 
kell megemlítenem, a Campanula abietina Gris. csinos növénykét 
ezen völgyben sehol sem láttam, pedig erdély fenyves régiójából 
szinte kimaradhatatlannak ismertem, miután minden bejárt hegy- 
ségben ott díszlett. 
Nemsokára feljutunk a « Vistea mare» nevű menedékházhoz, 
mely igazán csak a legvégső menedék lehet, ablaknyílásai mind 
üvegezés nélküliek s általában már nagyon is kezd rozoga lenni. 
Innen csakhamar egy «Sztina»-hoz s a benne lakó oláh juhpászto- 
rokhoz jutottunk. E Sztina talán a legprimitívebb «alkotmány» a 
világon ; alig pár m 2 az egész s az eső mindenütt folyik bele. 
Utitársaim itt megpihentek, én pedig a Sztinatól délnyugati 
irányban hatoltam fel a sziklák közé. A roppant fellegtömegek 
néha néha egy pillanatra megengedték, hogy a hegység részletei- 
nek panorámáját is élvezhessem. Sajnos, minden hely, még a 
* Lásd: Botanikai Közlemények VIII. (1900.) p. 186—147. 
