22 
mény, hogy az aránylag korlátolt nagyságú területnek geológiai 
fölépítés szempontjából és növényföldrajzi tekintetben legérdekesebb 
részét a Kárpátok vonulata s az illyr flóravidék képezi, az e te- 
rületen általánosan elterjedt síksági és dombvidéki E. erysimoides 
mellett tehát a két hegyvonulat fogja a természetüknél fogva kor- 
látoltabb elterjedésü szubtilis jellegű vikariáló alakokat nyújtani. 
Ezeken kívül az E. erysimoides csoportjából csupán Franciaor- 
országban teremnek még, már az E. australe Gay csoporthoz 
közeledő alakok, keleten pedig a tauriai E. leptostylum DC. és a 
podoliai E. Marschallianum Andrz, E. pallescens Heubich stb. 
Az Erysimum fajok rendszertanilag nehezen értékelhető 
volta ezen alakoknál tehát igen szembetűnő s az E. erysimoides 
csoportnak itt tárgyalt következő alakjainál ez annál inkább áll, 
mivel érett terméssel biró példányokat a herbáriumokban arány- 
lag ritkán láthatni s így az egyes alakoknál némely tulajdonság 
állandóságát kevesebb valószínűséggel lehet megállapítani. 
A jajok felsorolása. (Aufzáhlung dér Arten). 
1. Erysimum erysimoides (l) Fritsch. in Mitteil. d Naturw. 
Yereines a. d. Univ. Wien V. -Jhrg. (1907.) p. 92. Synonyma : 
Cheiranthus erysimoides l. Spec. pl. ed. I. tóm. II. (1753) p. 661. 
Erysimum pannonicum Cr. Stirp. aust. fasc. I. (1762) p. 30, E. 
silvestre Scop. FI. carn. II. (1772) p. 28, non (Cr.) Kern. in sched. 
ad. ti. exsicc. Austro-hung. nr. 583. (1883.) E. odoratum Ehrh. 
Beitr. VII. (1792) p. 157. E. cheirifiorum WaUr. sched. crit. p. 367. 
E. lanceolatum Rchb. ic. f. 4393 b., non R. Br. — E. carniolicum 
Schur En. (1886) p. 7, Holuby FI. Trencs. (1888) p. 108, et 
aut. multorum hungaricorum, non Doll. — E. Fussianum et 
élatum Schur En. (1866) p. 58.; pseudo-odoratum Schur Phytogr. 
(1877) p. 84.— E. crepidifolium Hazsl. Magyarh. ed. növ. (1872) p. 137. 
p. p., non Rchb. — E. crepidifolium ssp. bohemicum Podpera in Verh. 
zool. — bot. Ges. LIV, (1904) p. 325. (sec. descr.) 
Diaynosis. Plerumque bienne, 2 — 5 dm. altum, superne ple- 
rumque ramosum. Fólia radicalia oblongo-lanceolata, yrosse dentata vei 
+ runcinata, dentibus 1 — 2 denticulis acutissimis instructis quam 
illi specierum sequentium mayis acuminatis , usque ad tertiam vei 
dimidiam, rarius ultra dimidiam laminae partém progredientibus ; 
fólia radicalia florendi tempore iám deficientia , raro emarcida 
vei putrescentia, rarissime viridia ; fólia prolum sterilium (ergo 
innovationum serotinarum interdum provenientium) integriora ; 
fólia caulina anguste vei laté oblonga, inferiora sinuato vei grosse 
dentata, superiora dentata, dentibus remotis ± prorsus falcatis. 
Foliis omnibus pilis pro maxima parte tripartitis, ad basin et ad 
rhachin folii bifurcis intermixtis obtectis, ± viridibus, caule et pe- 
dunculis pilis bipartitis adpressissimis obsitis. 
Sepala 6 — 7 (—9) mm. longa, extus plerumque etiam apice 
pallida, raro obscuro-colorata. Petala (imprimis florentia) í -2—1-5 
