Sepala 8—9 mm. longa, raro (flór. primorum vei postremorum 
florentia) parum longiora (usque 11 mm) vei breviora, apice saepius 
+ brunneo-violacea. Petala imprimis florentia ochroleuca, secun- 
dum Klincksiek et Valétte : Code des Couleurs, cum colore 
numerorum211 — 216, 216 — 241, 241 — 246,246 congruentia, 12 16 
(usque 19) mm. longa, siliquae + erectae, + cano-viridescentes 
(vei brunneae vei in speciminibus autumnalibus virides), angulis 
glaberrimis, plerumque circa 9 — 10, raro 5 — 8 cm. tantum longae, 
stylo quam siliqua plerumque vix latiore, bilobo. Flórét Junio, 
Julio, Augusto. 
Crescit in rupibus calcareis Carpatorum borealium Hungá- 
riáé a montibus Fátrae usque ad comit. Gömör et Sáros, in altit. 
500 — 1110 nieter s. m. Specimina vidi e locis sequentibus : Comit. 
Árva : in monte Sip ad pag. Sztankován (légit Simon kai, Jablon- 
s ky, in lierb. Musei nat. Hung.) Comit. Turóc : in monte Plesovica 
ad pag. Blatniea, altit. 600 m. (1 Wagner: Terin. Fiiz. (1898) p. 
180; Borbás, Jávorka, herb. Musei nat. hung.), in monte Drjenok 
supra pag. Blatniea. altit. 1200 m., (lég. Jávorka, ibidem.). Comit. 
Liptó : in monte Mnich ad opp. Rózsahegy (1. B. Lányi, Herb. Musei 
nat. hung.); Liptóujvár (1. Lányi, ibidem); Kismarton (1. J. Jab- 
lonszky, ibidem) ; Styavniea (lég. J. Hulják, in Magy. Bot. Lapok 
VII. (1908) pag. 242); inter pagos Benedekfalu et Hradek (lég. 
Ullepitsch, in Baenitz Herb. europaeum nr. 7750 sub E. I Vitt- 
manni f. napulata Ullepitsch in ÓBZ (1895) p. 422, quae est 
forma foliis radicalibus destituta, etiam loco classico proveniens), 
Hradek in valle Vág, (lég. R. Fritze, herb. Musei nat. hung.) 
Comit Szepes: Szepesvára ad pag. Szepes váralj a, (lég. Simk. 
ibidem; in fissuris «Hernád áttörése» ad opp. Igló, (lég. Fii.arszky 
ibid.) : abunde in montibus Pieninorum ad confines Hungáriáé et 
Galiciae, in herb. diversis. Comit Sáros: Hrabko (lég. Hazslinszky, 
herb. musei nat. hung.) ; Maloveska ad pag. Kisfalu, ;leg. Wolos- 
czak in Flóra polonica exsiccata nr. 707 sub. E. crepidifolio. Co- 
mit. Gömör ; in valle Sztracena (lég. A. Scherffel, herb. Musei 
nat. hung.) ad speluncam: Dobsinai jégbarlang, lég. K. Lyka, 
ibidem) ; ad p. Vernár (lég. Czakó, in Schultz : Herb. normale 
nr. 2606.) ad Eleskő, (lég, Czakó), in rup. ad arcem Murány, (lég. 
Filarszky et Kümmerle, herb. Musei nat. hung.), loco posteriore 
in formis colore ad. E. erysimoidem vergentibus, secundum Code 
des Couleurs cum colore nri 191 et 196 congruente. Comit. Abauj- 
Torna : in valle Szádellői völgy (sec. L. Thaisz, in Bot. Közi. 
(1810) p. 228; ex hoc loco tantum E. erysimoidem vidi.) Galicia : 
Dubienko circa Monaszterzvska, in herb. Musei nat. hungarici et 
eaesarei vindob., verosimiliter huc pertinet. 
Az E. Witlmanni Zaw. az E. Wittmanni ist ein Be- 
Északi Kárpátok nyilt mészkő- wohner dér offenen Kalkt'elsen 
szikláit lakja ; elterjedési térti- dér Nordkarpathen ; in seinem 
létén az E. erysimoides, Turóc Verbreitungsbezirk konimt 
