31 
primis florentibus) 18—20, usque 25 mm. longis, flavis, secundum 
«Code des couleurs» cum colore nri 181,186 — 191, 211,211 — 216, 
(raro usque 241) congruente ; siliquis 7 — 10 — 11 cm. longis, 1 — 12 
mm. latis, patulis (angulo plerumque 40 — 80° distantibus), erectis 
viridibus , + concoloribus , pilis inter angulos minimis bifidis raro 
dispersis ; stigma exacte bilobum, latitudine siliquae saepius con- 
spicue latiore vei rarius angustiore, stylo plerumque circa 
1 mm. longo. 
Flórét Junio usque Augusto, in rup. calc. elatioribus Trans- 
silvaniae in altitudine 700 — 1800 m. Specimina vidi e locis sequen- 
tibus: comit. Csik: Békási liasadék (lég. E. Gombocz) in monte 
Fekete Hagymás (Haynald) Nagy Hagymás (Degen, Kümmerle), 
Térkő, Öcsém (Simonkai, Degen) Csuhard ad Gyilkos tó (Kümmerle) ; 
comit Brassó : Kőhavas, Csukás, Keresztényhavas [Iskolahavas, 
Schiller] (Simonkai) (Herb. A. Richter), Bucsecs (Filarszky et 
Moesz) ; comit. Fogaras : Király kő supra Vleduska (Simonkai) Valye 
par-Abisu ad pedem Királykő (Degen); in australi alpium tractu 
(Kotschy) ; comit Hunyad : Retyezát in m. Plesia (Jávorka), Ohába- 
Ponor (Barth, siliquis erectiusculis), Tordai hasadék (Barth) ; 
comit. Bihar: Piatra Muncselului supra Rézbánya (Simonkai, J. 
Wagner) Petrosz, Piatra Boghi (Simonkai); Románia: Sinaia 
(1. Loitlesberger, lierb. Musei palat. vindob.), Dimbovicsora 
(Haynald), et in Grecescu: Conspectul fi. Romaniei (1898) p. 61., 
excepto loco Rareu et Petrile-Doamnei. 
Schur az ő Enumeratio-jában 
(p. 56.) véleményem szerint két 
meglehetősen egyenértékű ala- 
kot írt le az E. Baumgartenia- 
num és az E. transsűvanicum 
neve alatt. Az előbbinek diag- 
nosisa szerint: «f'oliis rád. 
runcinato- pinnatipartitis sti- 
gmáié bilobo siliquis patentibus 
3 — 4 poll , discoloribus», az 
utóbbinál pedig : «foliis longis- 
sime petiolatis, sinuatis vei sub- 
runcinatis . . . , siliquis 4 — 6 
poll. longis, concoloribus, paten- 
tibus, . . . stigmáié capitato . . 
A két diagnosis között föltün- 
tetett ellentétek azonban az 
erdélyi magas hegyvidéki Ery- 
simum alaksorozatában — el- 
tekintve attól, hogy a diagno- 
sisokban túlzásokat is találni — 
egyáltalában nem állandóak ; 
az E. transsűvanicum tehát az , aus nicht bestandig ; E. trans- 
Schur hat in seiner «Enu- 
meratio® p. 56 zwei meiner 
Ansicht nach ziemlich gleich- 
wertige Formen unter den Na- 
men E. Baumgartenianum und 
E. transsűvanicum beschrieben. 
Die erstere wird mit «foliis rád. 
runcinato- pinnatipartitis . . . 
stigmate bilobo . . . siliquis 
patentibus 3—4 poll. discolo- 
ribus», die letztere aber mit 
«foliis longissime petiolatis, 
sinuatis vei subruncinatis . . . 
siliquis 4—6 poll. longis, con- 
coloribus, patentibus . . . stig- 
male capitato» charakterisiert. 
Die sich aus den zwei Dia- 
gnosen ergebendenUnterschiede 
sind aber — abgesehen von 
UebertreibuDgen — bei den 
Erysimum-Formenreihen dér 
siebenbtirgischenGebirgedurcli- 
