34 
igen rövid nyél tövénél kezdődő 
mélyen, kerekítetten, öblösen 
metszett levele miatt sem illeszt- 
hetjük bele ebbe az alaksoro- 
zatba, annál kevésbbé tehetjük 
meg ezt a többi elütő jellem- 
vonása miatt, melyek közt a 
virításkor még rendesen meg- 
levő tőlevélrózsán kívül még 
szörözetének sajátossága is sze- 
repel. Már Simonkai is meg- 
jegyzi egyik, E. carniolicum 
hoz írott vignettáján: «fruc- 
tuum pubescentia eharacteri- 
stica». Az egész növény t. i. 
nemcsak kétágú, hanem a szá- 
ron (különösen alsó részében) 
és a kocsánokon háromágú, a 
leveleken pedig 3 és 4, sőt 5 ágú 
szőrökkel is van fedve s ezek 
a szőrök berzedtebben is álla- 
nak, mint a többi fajokon. Az 
érett termésen pe ig az élek 
közti meglehetősen zöld részen 
és az alig kopaszabb, zöldebb 
éleken az apró, más rokon fa- 
joknál mindig kétágú szőrök 
itt nagyobbrészt 3 — 5 ágúak s 
általában jóval nagyobbak is 
a többi fajénál. Komplikálja 
azonban az E. carniolicum 
tiszta faji önállóságát az a kö- 
rülmény, hogy a termésnek e 
jellemző szőrözete a liburniai 
és illyr flóravidék alacsony 
dombvidéki E. erysimoides-én 
is többé-kevésbbé feltalálható 
úgy, hogy különösen a látott 
dalmácziai példányok («secus 
viam, quae ducit a Sign ad 
Bieli Brigh» légit Pichler, in 
herb. diversis) már ismét ne- 
hezen eldönthető, vagy inkább 
átmenetnek látszó alakokat 
nyújtanak. 
dér fást wagrecht zűr Blatt- 
achse abstehenden und dér 
schon am Grunde des sehr 
kurzen Blattstieles tief, aus- 
gerundet-buchtig eingeschnitte- 
nen Blattéi- nichtindiese Keibe 
einreihen und zwar umso 
weniger, als sich hierzu noch 
andere Unterscheidungsmerk- 
male, als die zűr Bltitenzeit 
noch vorhandenen Blattrosetten 
und die eigentümlichen Be- 
haarungsverbáltnisse gesellen. 
Schon Simonkai hat auf einer 
Etiquette zu E. carniolicum be- 
merkt: «fructuum pubescentia 
charaeteristica». Die Pflanze 
ist námlich nicht nur mit zwei- 
teiligen, sondern insbesondere 
oft an den unteren Teilen 
dér Stengel, und an den Blü- 
tenstielen mit 3 gabeligen, an 
den Biáttern aber mit 3 — 4 
bis 5 gabeligen Haaren beklei- 
det ; die Haare sind auch mehr 
abstehend, als bei den übrigen 
Arten. An reifen Schoten sind 
an den ziemlich grünen Flá- 
chen zwischen den Kantén und 
an den kauin kahleren Kan- 
tén zum grössten Teile 3 — 5 
teilige, auch bedeutend lángere 
Haare zu fiúdén, als bei den 
übrigen erw. Arten, bei welchen 
sie übrigens immer nur zweitei- 
lig sind. Die spezifische Selbst- 
stándigkeit dieser Art wird nur 
durch den Umstand beeintrách- 
tigt, dass die charakteristische 
Bekleidung dér Schoten mehr 
oder weniger auch bei E. ery- 
simoides dér tieferen Lagen des 
liburnischen und illyrischen 
Florengebietes, insbesondere 
dér dalmatin. Exemplare (Bieli 
Breg bei Sin j : Pichler) an- 
zutreffen ist, welche alsó wie- 
