59 
Fenzl által közöltetett. 42 ) Azután többször írtak ezen lelőhelyről, 
pl. Hazslinszky, 43 ) Kalchbrenner, 44 ) Pax. 45 ) A legújabb keletű 
összefoglaló munkákban tehát az előadottak szerint helytelenül 
említik felfedezőjét és publikálóját. így A. u. G. 46 ) helytelenül 
említi első közlőként Hazslinszkyt, mivel előtte már közölték ; 
ugyancsak itt A. u. G.-nél a közlés helyének czitálása is egészen 
helytelen. Kükenthal 47 ) sem helyesen hozza kapcsolatba e növény- 
nyel Veselsky nevét, bár meglehet, hogy ennek gyűjtését tanul- 
mányozta, de ha azt minden megjegyzés nélkül illeszti a termő- 
helyhez, azt hihetnők, hogy Veselsky volna az első gyűjtője. 
Az ország ezen ritkaságát Kalchbrenner óta senki sem talál- 
ta, s miként Dr. Degen úr írta a Magyar Cyperacea-k számára 
gyűjtött küldeményem után «nem is számítottam, mert egyrészt 
nem voltam bizonyos abban, hogy termőhelyét ismét meglehet 
találni, másrészt pedig oly 7 ritkának tartottam, hogy kedvező eset- 
ben is kellő mennyiségben való megtalálását sem tartottam való- 
színűnek)). Valóban Kalchbrenner részletes hely leírása oly meg- 
tévesztő, legalább is határozatlan, hogy három éven át kellett 
keresnem, míg megtaláltam. A Kalchbrenner említette kőbányák- 
tól kell még pár száz-métert oldalvást mennünk egy elhagyott 
keskeny utón be a lomberdőbe, míg egy völgyszerű nagy sziklás 
szakadékhoz érünk és mindjárt a szakadék bejáratánál leljük meg 
e sást. Ami az itteni elterjedését illeti, egészen megfelel 
Kalchbrenner ezen tudósításának : «egyébiránt ezen sás tanyája 
a Drevenik-hegyen egy körülbelül 200 lépésnyi hosszú és 20 lépés- 
nyi térre van szorítva azon sziklás lejtő közepén, mety Szepes- 
váralja felé néz». Ezen utóbbi kitétele azonban zavarba hozza a 
keresőt, mert itt minden lejtő a város felé néz. 
Miután tehát a dreveniki Carexet újólag megtaláltam, szüksé- 
gesnek látom, hogy róla egyet s mást a magyar botanikai iroda- 
lomban felelevenítsek. 
Mint ismeretes, a C. pediformis-i C. A. Meyer 1831-ben írta 
le és ábrázolta 48 ) Kamcsatkából eredő példányok után. A kutatások 
későbbi során Európa területéről is előkerült e növény, melyet 
a botanikusok eleinte a kamcsatkai példán yokkal azonosnak hirdet- 
tek. Azonban Blytt, az E. Fries művében az európai növényt az 
eredeti C. pediformis-tól különbözőnek találván, meg is különböz- 
tette rhizodes néven. 49 ) 
42 ) Vehr. Zool. Bot. Ver. I. (1851..) p. 82. (Az ülést, a melyen a növényt 
bemutatták 1851. okt. 6-án tartották.) 
43 ) Vehr. Zool. Bot. Ver. II. (1-52.) p. 109 és Ész. magy. vir. (1864.) p. 315. 
u ) Vehr. Zool. Bot. Ver. III. (1853.) p. 134—135. és Magy. orv. és term. 
vizsg. inunk. XII. (1867.) p. 332 — 333. 
45 ) 14. mű II. köt. p. 183. 
4 «) Id. mű p. 160. 
4: ) Id. mű p. 491. 
48 ) Mém. Acad. St. Petersb. I. (1831.) p. 219. és tab. 10. fig. 2. 
40 ) E. Fhies Nov. H. Suec. (1832 — 1842.) p. 58. 
