305 
A vörösfenyő őstermőhelyei a Szebeni Havasokban. 
Über einige ursprüngliche Standorte dér Larche in dér 
Cibiner Alpen. 
!r ta : | Blattny Tibor. 
V 011 * ) 
Az erdészeti növény földrajzi megfigyelések keretében vég- 
zett kutatások egyik fontos eredménye, hogy a vörösfenyőt 
Larix decidua Mill. — a Kárpátok déli határlánczolatának oly 
pontjain is megtaláltuk, melyek eddigelé ismeretlenek voltak. 
Hogy a Fogarasi Havasok, Hunyadi Havasok és a Páreng. 
Retyezát^és a Vulkán területén nem honos, ezt megerősíthetjük. 
Legismertebb előfordulási helye kétségen kívül a Buesecs magas- 
hegységi területe, ahol mészkövön a lúczerdőhatár fölé emel- 
kedve, a henyefenyvesben elszórt törpe példányait 2000 m. magas- 
ságban is láttam. 
A Szebeni Havasok területéről Mangesius Albert a szászhét- 
birák uradalmának erdőmestere jelentette be 1898-ban. 2 ) E bejelen- 
tés szerint: Nagytalmács III. határrészének Contiu maré nevű 
erdőrészében (Czódvölgyi pagony) 1500 — 1750 m. t. f. magassá- 
gok között csillámpala-talajon, Picea excelsa között szórványosan 
fordul elő. Az 1909. év folyamán, Mangesius utódja: Pfalz Károly 
erdőtanácsos Vesztény II. határrészéből jelentette be s a térképen 
tájékozódva, meglepődtem, hogy 7 ez a terület nem a Czód, hanem 
a Lotru vízkörnyékébe esik. 
Ez volt az a fonál, amelyen elindultam, hogy a helyszínén 
közelebbi adatokat szerezzek a Szebeni Havasok vörösfenyőjének 
tenyészeti viszonyai felől; 1911-ben vitt le utam a szászhétbirák 
uradalmába, ahol Pfalz erdőtanácsos és Witting főerdész kész- 
séges útbaigazítása és kalauzolása juttatott hozzá, hogy e vad 
vidék elrejtett AanA-termőhelyeinek legalább egyikét láthattam. 
A jelenleg működő erdőtisztek a czódvölgyi termőhelyet akkor nem 
ismerték s Mangesius leírása után — az erdőőri személyzet segít- 
>) A Retyezátról eddig Csató adata (Érd. Muz. Egyl. Évk. IV 7 . 1868. 85. 
alapján közük. Ámde ha az idézett helyen utána nézünk, arról győződhetünk meg, 
hogy a vöröstenyöt ott Csató maga nem látta «de a fold népe s juhászok előtt 
Tyisz név alatt (Ismeretes s állításuk szerint előfordul, bár ritkán és egyenkint. 
I)e mindenütt pusztítják fájának szép színe miatt, melyből a nép kis kereszteket 
farag ; egyik hajtőm vagy vezetőm pláne egy fejszenyél készítése végett vágott 
le állítása szerint egy pár ilyen fát». «Egyik tenyésző helye Bibik nevű havasa. 
Hazánk román lakossága Tis vagy Tyisz néven a Taxu s-t érti s nem 
tartom lehetetlennek, hogy ez az adat a tiszafára vonatkozik, melyet Csató 
onnan nem közöl. 
3 ) Simonkai Erdély edényes flórája 599. oldalán a Lotriolá-ból említi : meg- 
találni itt nem sikerült, bár ez előfordulása biztosra vehető. 
