el is küldtem) a valódi Vesicariák, a T T . utriculata s a hozzá nagyon 
közel álló V. graeca mellett, igaz nagyon kevéssé « természetes)) 
rendszertani helyre kerülne. 
A Vesicariá- 1 itt s a következőkben a modern szerzők értel- 
mezése szerint kell vennünk (p. o. Prantl szerint Engler Nat. 
Pflanzenfam.-ben), a kik szerint csak két fajt, u. m. a P. utriculatá- 1 
s a graecá- 1 öleli fel. 
Ebbe a nemzetségbe u. i. különböző időkben, különböző 
szerzők egy sereg más fajt is soroltak, a melyeket az idők folyamán 
s a keresztes virágúak rendszerének kiépítésével ebből ismét kire- 
kesztettek. Már maga Lamarck, a nemzetség megalapítója, is két 
heterogenikus fajt sorolt hozzá, a melyek közül azonban csak az 
első, a V. utriculata valódi Vesicaria, míg a másikat a V. reticu- 
latá-t már Boissier Coluteocarpus néven mint új nemzetséget külön- 
böztette meg. Ez a Vesicariá- tói csak a csúcsán kovadó termésé- 
ben, tökéletlen válaszfalában s a termésfalak eltérő consistentiá- 
jában tér el. Későbben (1821) De Candolle még 8 fajt sorolt a 
Vesicariá- hoz, ugyanekkor a nemzetséget a Vesicaria s az Alys- 
soides csoportokra osztotta. Ez alkalommal jegyezte meg azt, hogy 
a Vesicaria nemzetség még nincsen pontosan körülírva s csupán a 
hólyagosán felfújt gömbölyded termések alapján talán sok oly fajt is 
soroltak hozzá, mely egyéb tekintetekben nélkülözi a természetes kap- 
csolatot s hogy e nemzetség oly eltérő fajokból áll, hogy volta- 
képen annyi sectióra kellene osztani, ahány fajt tartalmaz. Pro- 
dromusában (1824) De Candolle még két fajt, a V. ardicát s a 
V. arenosát sorolja a Vesicariá- hoz. Ezóta a Vesicariák száma, 
különösen mióta Eszakamerikából s részben Délamerikából is egy 
sereg Vesicariá- hoz hasonló növény került elő, tetemesen meg- 
szaporodott. 
Ezen északamerikai, részben soknyáréltű, havasi, törpe, 
gyepes növésű fajok, melyek csillagszőrökből álló. odafekvő ezüst- 
színű mezzel borítvák, s a melyeknek beczőkéje két — sok-magvú 
a Vesicaria nemzetségben a fajok számát tekintve, újabban túl- 
súlyba kerültek. Az eddig felfedezett fajok túlnyomó részének 
beható tanulmányozása alapján azonban csatlakoznom kell Watson 
Sereno amerikai botanikusnak a «Proceedings of the American 
Academy of Árts and Sciences» 1888. évfolyamában közzé tett 
nézetéhez, aki ott kimutatta, hogy ezek az amerikai fajok egyál- 
talában nem sorolhatók a szoros v. i. eredeti értelemben vett 
Vesicariák-hoz, s a ki ezeket az idézett helyen bővebben kifejtett 
okok miatt a VesicariáJc-tó\ Lesquerella néven különítette el. Wat- 
son eredeti leírásának másolatát a német szöveg 16. oldalán köz- 
löm. abból kitűnik, hogy a velebiti növény minden nagyobb aka- 
dály nélkül sorolható a Lesquerella nemzetségbe. Watson a Lesque- 
rellá- kát az i. h. két csoportra osztotta, a melyekben azután a fajok 
termete, termőjüknek, ill. beczőkéjüknek szőrözete, virágjuk színe, 
levelük s száruk szőrözete szerint ismét több alcsoportot külön- 
