zettek. Virítási idő : október. Északnyugati Itália : Genova. 
Délkeleti Franciaország: Villefranche (Alpes Maritimes). 
, Colchicum Bertolonii Stev. 
(Colchicum montanum Bertoloni non Linné ; C. monta- 
num L. V pusillum Fiori). 
2. A növény kétlevelű. Levelek szélessége virítás ide- 
jén 4 — 15 mm.; levéllemez alul is, felül is kopasz, szélein 
sűrűn pillás élű. Virágja I — 7 Perigonium-sallangjai szélesebbek, 
inkább tompák. Virágjának színe fehér vagy lila. Virítási idő: 
deezember, január, február, márczius. Délnyugat-Magyaror- 
szág: Baranyamegye, Harsányhegy Villány község mellett. 
Horvát-tengerpart : Zengg. Dalmáczia: Snjeznica, Zara, Ra- 
gusa, Sebenico, Spalato, Trau etc. Bosznia-Herczegovina : 
Mostar, Stolac, Borke planina. 
Colchicum Bertolonii Stev. subsp. hunyaricum (Janka 
pro spécié.) (C. Bertolonii V is. non Stev., C. Biebersteinii Rouy 
pro parte !) 
Dolgozatom befejezése előtt e helyen is hálás köszönetemet 
fejezem ki : Degen Árpád dl’., Filarszky Nándor dr., Simonkai 
Lajos dr. egyetemi magántanár uraknak és Kümmerle J. Béla dr. 
űrnak, Magyar Nemzeti Muzeum segédőrének azon szives támogatá- 
sukért. melyben részint becses adatokkal, részint irodalom és her- 
bariumi anyag rendelkezésemre bocsáj tusával részesítettek. 
Die systematische Stellung von Colchicum hungaricum 
Janka. 
Yon : Wilhelin Seymaim (Budapest). 
Janka’s Colchicum hungaricum (in Természetrajzi Füzetek 
X. p. 75) wird in dér Literatur verschiedenartig behandelt. Neuer- 
dings wurde es z. B. in Ascherson u. Graebner's Synopsis zu 
Colchicum montanum L. gezahlt ; Rouy setzt es hingegen (in Bull. 
Soc. Bot. Franc. 1905 p. 642.) zu (len Synonymen des Colchicum 
Biebersteinii n. sp. Meistens wird es mit Colchicum Bertolonii Stev. 
identifiziert. Die endgültige Feststellung dér system ati se hen Stel- 
lung von Colchicum hungaricum Janka ist dér Zweck dér vorliegen- 
den Arbeit. 
Dass Linné (Sp. plánt. ed. 1753. I. p. 342 et Sp. plánt. ed. 
1762 I. p. 485.) unter Colchicum montanum mehrere Pflanzenarten 
zusammenfasst, wurde schon von Bertoloni bemerkt, dér in 
seinen Amoen. Italicae (1819) auf pag. 24 erwáhnt, dass Linné sich 
auf Clusius beruft, Clusius jedoch an dér betreffenden Stelle die 
Beschreibung und Zeichnung dér Merendera mitteilt. Eben aus 
diesem Grunde hat Steven, den LiNNÉ-ischen Namen als «nomen 
compositum» ausser Acht lassend, die von Bertoloni aus dér 
Umgebung Genuas unter Colchium montanum L. beschriebene 
