85 
tását a hatóságok a lehetőségig kerülik. Ennek következtében a 
füstkárt szenvedők kénytelenek pörre vinni a dolgot. Ilyen pőrék- 
ben néha igen nehéz eldönteni azt, hogy volta képen ki, vagy mi 
okozta az erdő károsítását. Egy völgyben, vagy közel egymáshoz 
néha két vagy több gyártelep fejleszti a füstöt s gyakran igen 
nehéz megállapítani azt, hogy melyiket, vagy melyiket mily mér- 
tékben terheli a felelősség. Ilyen pörök rendszerint sokáig húzód- 
nak, a chemikusok, botanikusok szakvéleményeinek beérkezése, az 
ellenszakvélemények beszerzése, a replikák, duplikák stb. néha 
évekig halasztják a döntést s a biró elég gyakran tehetetlenül áll 
szemben két teljesen ellentmondó szakvélemény nyel. Véleménye 
szerint a füstkárok megítélését egy szakértőkből álló bizottságra 
(«Sachverstandigen-Collegium») kellene bízni, mely nemcsak Ítéle- 
tet hozna, de engedélyezési eljárások s a füstkárok elhárításának 
kérdéseiben is tanácscsal szolgálna a hozzá fordulóknak. 
Előadása folyamán felemlíti a füstkárok megítélésére vonat- 
kozó kiváló szakférfiaknak nézetét. Sorauer egy állami füstkár- 
bizottság szervezését tartja szükségesnek, Rámánk elegendőnek 
véli, ha ezeknek tanulmányozásával egyes szakférfiak bízatnának 
meg, Reuss külön tanszékek felállítását sürgeti stb. 
Előadó szerint a füstkárok a tudomány mai állása szerint 
kifogástalan módon meg nem magyarázhatók s nagyon valószínű, 
hogy a füstkárok keletkezésénél a talaj minőségének is van be- 
folyása. Bebizonyítottnak tartja, hogy nemcsak a fák levelei érzé- 
kenyek a füst befolyása ellen, hanem hogy a füstnek a csapadék- 
kal v. más módon a talajra s a talajba kerülő alkatrészei is be- 
folyásolják az erdei talaj mikroskopicus flórájának összetételét. 
Hivatkozik SoRAUER-ra, aki szintén elismeri a talajmérgezés lehe- 
tőségét. Felemlíti a Harz-ban meszezéssel történt kísérleteket, 
amidőn a füstkároknak exponált helyeken a meszezett parczellákon 
levő luczfenyők életben maradtak, a nem meszezett talajon levők 
pedig 4 év alatt elpusztultak. 
Hivatkozik WisLicENus-ra, aki azt állítja, hogy a levegőnek 
1 : 500000-hez való alkénessav tartalma a luczfenyőre nézve már 
ártalmas, ezen concentratión alul pedig nem árt. Szükségesnek 
tartja, hogy füstkárok megítélésénél a levegő savtartalma systema- 
tice megáll apíttassék, felemlíti, hogy a fenyők leveleiben kimutat- 
ható 0'2% S0 3 -tartalom még nem bizonyítéka a füst által okozott 
kárnak. Sorauer érzékeny próbanövények («Fangpflanzen») kiülte- 
tésével kísérli meg a füst ártalmának megállapítását, ezt az elő- 
adó, nem tartja helyesnek, mert ezen növények érzékenységi foka, 
továbbá azon symptomák, a melyeket a füst okozta megbetegedé- 
sük alkalmával mutatnak, még pontosan megállapítva, ill. tisztázva 
nincsenek. Tudvalevő dolog u. i., hogy a növények a füsttel 
szemben különbözőképen viselkednek ; némely helyen p. o. a jegenye- 
fenyő érzékenyebb a luczfenyőnél, de ennek megfordítottja is elő- 
fordul ; a tölgyet, vörösfenyőt s biikköt igen ellentállónak ismerik, 
