1 15 
bisherigen Studien über euro- 
paische Aconiten zn publizieren 
einerseits, weil die altere Aco- 
nitum-Literatur trotz dér Menge 
von Arten und Formen, welche 
sie unterscheidet,eigentlich doch 
keine Übersicht bietet, u. haupt- 
sáchlich, weil in dér jüngsten 
Literatur viele irrtiimliehe und 
unrichtige Anschauungen auf- 
getaucht sind, welche bevor sie 
sich noch weiterverbreiten, ei- 
ner Berichtigung bedürfen. 
Die áltere Literatur dér Gat- 
tung ist von Koelle’s gelegent- 
lich dér W uLFENSchen Arten 
zu erörternden Arbeit «Spicile- 
gium observationum de Aconito, 
1788» abgesehen besonders 
durch die Tatigkeit von drei 
Autoren bezeichnet : Reichen- 
bach, Séringe und Hőst. 1 ) 
Von Reichenbac.h’s Arbeit ur- 
teilt Séringe folgend : «c'est un 
des plus misérables ouvrages, 
qui aient. paru depuis long- 
temps», ein Urteil, welches mit 
ebensolchem Recht auf Séringe 
zurückzuwenden ware. Denn 
wáhrend Reichenbach die na- 
tiirlichen Gruppén doch oft gut 
erkannt hatte, hat Séringe mit 
einem ungeníigendem Matériái 
gearbeitet (dies beweist die 
spárliche Zahl dér angegebenen 
Standorte) und gar keine Kritik 
in dér Beurteilung dér Formen 
geübt : oft sind nur individuelle 
Untersehiede hervorgehoben (A. 
Anthora var. indinatum u. eu- 
lophum vöm Reculet) und oft 
sind Sectionen nickt erkannt 
worden (A. Napellus var. yros- 
sum mit Synonymen, welche 
pai sisakvirágokra vonatkozó 
tanulmányaim eddigi eredmé- 
nyét közzétegyem. 
Mert a sisakvirág nemzetség 
régebbi irodalma számos fajt 
és fajtát megkülönböztet, de 
áttekintést még sem igen nyújt. 
Másrészt és főleg pedig azért, 
mert az újabb munkákban szá- 
mos helytelen és téves nézet 
merült fel, a mely mielőtt még 
tovább terjedne, helyreigazí- 
tásra szorul. 
Az Aconitum nemzetség ré- 
gebbi irodalmát KoELLE-nek a 
WuLFEN-féle fajoknál tárgya- 
landó munkájától (Spicilegium 
observationum de Aconito, 1788) 
eltekintve főleg három auctor 
jellemzi : Reichenbach, Séringe 
és Hőst. 1 ) 
Reichenbach munkájáról Sé- 
ringe azt mondja, hogy hosszú 
idő óta egyike ez a legrosszabb 
munkáknak, de ezt az Ítéletet 
ugyanolyan joggal lehetne Sé- 
RiNGE-re visszafordítani. Mert a 
mig Reichenbach a természetes 
csoportokat gyakran mégis jól 
meglátta, addig Séringe csekély 
és elégtelen növényanyaggal 
dolgozott (a termőhelyek fel- 
tűnő csekély száma!), az alakok 
megítélésében kritikát egyálta- 
lán nem gyakorolt : egyéni el- 
téréseket gyakran kiemelt (A. 
Anthora var. indinatum és 
eulophum a svájczi Reculet-ről) 
és gyakran sectiókat összefog- 
lalt (pl. A. Napellus var. gros- 
sum , melynek társnevei külön- 
böző sectiókhoz tartoznak). - 
Tényleg azonban Reichenbach 
M Reichenbach: Übersicht (1819) ; Monographia (1820) ; Illustratio ( 1823-7) ’ 
Icones ti. germ. IV. (1840). — Sékjnge : Esqu. inon. Acon. (1828). — Hőst: FI 
Austriaca, II. (1831). — In DC. Prodr. wiederholt Sék, sein Esquisse. 
8 * 
